From: "Szakács Tamás" <tommyca@freemail.hu>
To: "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>; "Fabiny Tibor" <fabiny_tibor@hotmail.com>; "János Zsuzsanna" <zsuzsa.janos@lutheran.hu>; "Skorka Katalin" <skorka@freemail.hu>
Sent: Saturday, December 27, 2003 12:57 AM
Subject: Fil 4,8-9. - Az erkölcs alapjai - Karácsony u.

Kedves Mindenki!

Az előttünk álló hét is vasárnappal kezdődik, úgyhogy valószínűleg lesznek mindenfelé ’erkölcsi prédikációk’ Pál nyomán. Ehhez kis adalékanyag, amellyel az autó talán pár km-rel tovább gurul:

Vázlatkísérlet:
Cím: Az erkölcs alapjai
Humán erkölcsi alapok
Vallásos erkölcsi alapok 
Keresztyén erkölcsi alapok
Látott és tanult erkölcs

Erkölcsi prédikáció? Csupán ennyire telne az apostoltól? A világ valóban azt képzeli, hogy pusztán annyi a keresztyénség, amennyit felolvastam: néhány erkölcsi szabály, amelyet tulajdonképpen minden jóérzésű ember elfogad és követ. (Ha jól megfigyeljük, a leírt erények nem mennek túl a hétköznapi, emberi erényeken.) Ezért lehetséges, hogy gőgjük egészen odáig ragadtatja magát, hogy ateistaként is jobb keresztyénnek gondolják magukat, mint  — mondják —, akik templomba járnak...
Sajnos ez a perikópa még kicsit alátámasztani látszik is az ilyen elképzelést, amely szerint a keresztyén élet abban áll, hogy erkölcsösen élünk, és cserébe Isten is megjutalmaz — velünk lesz a békesség Istene. Hát, őszintén szólva így nyugodtan felöltözhetünk és hazamehetünk, bezárhatjuk a templomokat, megszüntethetjük a gyülekezeteket. Azért, hogy a polgári erkölcs továbbadói, őrei, netán csendőrei legyünk, nincs szükség egyházra. Ehhez elég sztoikus filozófusnak lenni, semmi többre nincs szükség. Erkölcsrendészethez nincs szükség keresztyénekre, elegendő az alapvető emberi értékeket szem előtt tartani.
Na de akkor mégis miért vagyunk mi itt, miért van jelen a világban az egyház? Mert hát ezek szerint kell legyen benne valami többlet természetesen, Aki egyértelműen és egyedien azonosítja a keresztyénséget a különféle vallások kavargó zűrzavarában. Könnyű elveszni ugyanis közöttük. Karácsonykor természetesen Jézus áll a középpontban — most mégsem e többlet áll előttünk, hanem az erkölcsi kérdések. Mert azt is tudjuk természetesen, hogy bár a keresztyénség nem erkölcsi gyűjteményt jelent, mégis létfontosságú benne az etika. Csak éppen nem valami filozófiai etika, vagy humanitárius etika — hanem a keresztyén etika alapja természetesen Isten parancsára vezethető vissza. Jézus nem erkölcsprédikátor volt, de követése erkölcsi következményekkel jár.

Több‑e tehát a keresztyénség annál, hogy humanitárius segélycsomagokat küldünk különböző országok rászorultjainak? Több‑e annál, hogy mentőalakulatot küldünk a tegnapi földrengés által lerombolt iráni városba? Mindez csupán a test szolgálata — nekünk azonban a lélek szolgálata is megadatott. Ez különbözteti meg az egyházat a humanitárius segélyakcióktól. Ez különbözteti meg az egyházat a szociális segítségnyújtástól. Ez különbözteti meg az egyházat a hajléktalanokkal való segítő foglalkozástól. Ez különbözteti meg a keresztyént a tisztességes embertől. Kevés annyi, hogy a keresztyének nem lopnak, csalnak, hazudnak, nem szegik meg szavukat, tisztességesen végzik munkájukat. Ez elengedhetetlen, de ha csak ennyiből áll, akkor az nem keresztyénség. Ez a különbség a keresztyének és az anonim keresztyének között! Lehet, hogy külső formájában nem sok eltérést látnak az emberek, talán még mi sem — de a belsőt tekintve hatalmas különbség van!

Furcsa, hogy Pál most  emberi erényeket sorol — holott ismerjük, hogy máskor pl. a  jelenik meg erkölcsi utasításaiban, vagy a házitáblákat láthatjuk — mindig Krisztussal összefüggésben. Most pedig csupán egy  erkölcsi prédikációt mond, és a  segítségét ígéri…
De épp azért, mert máskor az -ről is, Krisztusról is szól, most is kell minderre gondolnunk — mert rejtett utalásként azért ott van: !

Korábbi prédikáció lenyomata:

Korszerű keresztyénség
Korszerűség a keresztyénségben
A  nem a modernet jelenti, hanem a kornak megfelelőt! Korhű filmek kosztümei korszerűek, pedig milyen maradinak mondanánk! Példák még: autó, varrógép, mosógép, telefon, TV, számítógép korszerűsége sem abban áll, hogy a legújabb technikát képviseli, hanem abban, hogy legújabb korunknak ezek felelnek meg! A keresztyénség tehát nem ellensége a modern technikának (mutatja ezt a sok Nobel-díjas keresztyén) — csak a vele való visszaélésnek!
Sokat beszélnek az igehirdetés korszerűségéről is — de csak ebben az értelemben szabad engedni, különben a lényeget adjuk fel! Pál ma ebben az értelemben vett korszerűséget tár elénk.
Pogány értékek
Pál a görög klasszikus 7 erény párhuzamait sorolja fel az akkori világ pogány erkölcsi felfogásából. Hozhatnánk mai,  példákat is: vannak sok gyermeket vállalók (), vannak a szegényeket segítők (polgári karitatív mozgalmak — van keresztyén is: ), vannak nevelőotthonos gyermekeket örökbe fogadók (TV: nevelőszülők pénzmegvonás ellenére sem akarják visszaadni az intézetbe a gyerekeket).
A világ tehát tudja, mi a jó: a humánum nem válik el a krisztiánumtól — de a keresztyén tanúságot tesz arról, hogy ez a szívbe írt törvény által Istentől van. A világ tehát nem hullik szét profán és szakrális részre! Isten gyermeke mindabban, ami a világban jó és igaz, Krisztus ajándékát látja és a jó cselekvésében Krisztusnak engedelmeskedik. És ha a világ tudja, mi a jó, akkor a keresztyén embernek még jobban kell tudnia! Ezt hallották, ezt tanulták Páltól.
Nem megtűrt, hanem megszűrt értékek!
Ha átvesszük a világi erkölcsöt, világi értékeket, akkor mi a különbség a keresztyénségben? Épp itt látszik meg, hogy nem  van, hanem .
Azonban vannak a világ értékrendjében negatív elemek is. Nem minden átveendő! Népszerű világi értékek lehetnek: harciasság (videók szinte csak erről tudnak!), ún.  (valójában másokkal kitolás, mert nem törődünk azzal, hogy saját akaratunk kierőszakolásával mekkora kárt okoztunk másnak — pl. étteremben foglalt asztal, de ha elég  valaki, még azt is elveheti mástól, akár hazugságok árán is), feltétlen engedelmesség, nemzeti elfogultság (, sőt,  uszításai), fajgyűlölet, nemzetiség szerinti megkülönböztetés (Dél-Afrika csak nemrég élte át a rendszerváltást!). De még ekkor is igaz: ha maguk nem is cselekszik a jót, mások viselkedéséről könnyedén megállapítják értékítéletüket! A , , és sok keresztyén érték általános emberi értékeket mutat — a szívbe írt törvény révén.
Az etalon Párizs helyett az Ige! Ezt tanulták Páltól, és ezt láthatják az életén is. Az ige mérlegén kell mindent megvizsgálni, és ami jó, megtartani — nem , hanem ! Fontolóra kell tehát venni a társadalom által adott értékeket, megáll‑e az ige, Krisztus, a szeretet mérlegén!
A gyülekezet szolgálatához hozzátartozik, hogy a  világban minden jó iránt nyitott legyen — azaz korszerű legyen! Az ilyesmiket nemcsak szabad, hanem kell is átvenni! Videót, számítógépet fel lehet használni gyülekezeti célra is! (Hittan, szeretetvendégség — Ábrahám, Jákób, Jézus élete, és hasonlók). A telefon használható arra, hogy a gyülekezet érdekében intézkedjünk! Az autó lehetővé teszi az alkalmak könnyebb, jobb ellátását. A számítógép lehetővé teszi pl. a gyülekezet tagjainak nyilvántartását, adatok gyors kikeresését. És sorolhatnánk… Mindez hozzátartozik a keresztyénség ! Ilyenben szabad korszerűnek lenni.
Tanult keresztyénséget!
A tanulás ünneprontásnak tűnhet — de e nélkül nincs keresztyén élet! Hogyan gondolhatja magát keresztyénnek, aki nem tanulja, nem olvassa, nem hallgatja az igét? Hogyan hihet tudás nélkül? A  nem alkudható le annyira alacsony szintre, hogy minden ismeretbeli problémát áthidaljon! Nemcsak a hirdetőnek, de a hallgatónak is erőlködnie kell! Ez a missziói parancsban is benne van: tanítva a népeket! E nélkül nem lehet igét hirdetni — mindannyiunknak feladatunk, hogy pallérozzuk keresztyén ismereteinket otthon is, bibliaórán is, és minden lehetséges módon és alkalmon, nemcsak istentiszteleten!
Amit tanulunk: a tradíció. Ez elengedhetetlen — ezért nem lehet akármilyen értelemben  a keresztyénséget! Ahogyan a görög tragédiákat, bizonyos színműveket (A csak részben alakulhat át -vá [vagy épp most, 2003-ban : e az amerikai, az ünnepek alatt TV-ben játszott vé]!), regényeket sem lehet lényegük elvesztése nélkül  — ilyen esetekben a  éppen az, hogy meghagyjuk a saját korában, és megtanuljuk mindazt, ami megértéséhez szükséges! Igét hirdetni is csak így lehet .
Követhető keresztyén példákat!
A világ értékeinek figyelembevételéről volt szó — a másik oldala pedig az, hogy a világ is figyel minket! Nem csoda, hogy annyian nem hisznek, hiszen alig látni követendő keresztyén példát! Elsősorban a lelkészekre gondolhatunk, mint ahogyan Pál példája az igehirdető — akkori () lelkész —, hiszen az igehirdetés hitelességét jelentősen befolyásolja; de egyúttal minden keresztyénre vonatkozik!
Bárcsak a keresztyének Pálhoz hasonló példák lennének! Akkor hitelesek lehetnénk, nem vasárnapi keresztyének (hétköznap pedig pogányok, istentelenek, részegesek, tolvajok, akár bűnözők — sajnos ilyen is van, minden időben is volt, már Pál is szót emel ellene), hanem akik egész életükben Urukról tesznek bizonyságot szóval és tettel, és azok összhangjával egyaránt.
Jutalom: a Békesség Istene
Pál nemcsak követeléseket állít fel, hanem Isten ígéreteit is bemutatja. A világ értékeit megfontolva, a jót átvéve, Isten igéjét, a keresztyén hagyományt tanulmányozva, az előttünk levő jó példákat követve, cselekvő keresztyén életet élve Isten nemcsak békességet ígér számunkra, hanem saját jelenlétét is!
Közvetlen a felolvasottak előtti mondat a jól ismert áldás:   Ez a békesség valóban minden értelmet meghalad: nem emberi mértékű! Képes arra, hogy megőrizze szívünket és gondolatainkat is — nemcsak testünket, mint a háborúmentesség, a földi béke. Ez ennél sokkal teljesebb: benne van a *!
A Békesség Istene nem úgy adja békességét, hogy kivesz a világból, hanem úgy, hogy benne szolgálni enged, és közben maga a Békesség Istene áll mellénk! Ez a  keresztyén élet feladata: benne élni saját korunk világában, átvenni abból a jót, de mindenek felett az igére figyelve élni és cselekedni, jó példát mutatni — mindehhez pedig a Békesség Istene ad erőt, aki megőrzi szívünket és gondolatainkat Krisztus Jézusban.
Ámen
Imádkozzunk!
Békesség Fejedelme! Köszönjük Neked, hogy jelenlétedben élhetjük napjainkat, és részesei lehetünk mennyei békédnek! Kérünk, tarts meg minket kegyelmedben, erősíts hitünkben. Nyisd fel szemünket, hogy észrevegyük a világ értékeit, meglássuk mindazt, amit Te magad írtál törvényedből az emberi szívekbe. Ám tarts minket éberen is, hogy ne válogatás nélkül vegyünk át mindenfélét, hanem előbb mérlegedre tegyünk mindent, és csak azt tartsuk meg, ami igéd fényében is megállja helyét. Add meg nekünk ezt az éleslátást, mely mer korszerű lenni, de mentes a hamis moderneskedéstől. Őrizz meg minket minden értelmet felülmúló békességed által a hit keskeny és nehéz, de üdvösséges útján!
Ámen

:
„Fil. 4,1–9. Záró intelmek a gyülekezethez.
A 3. részben közölt intelmek nem a gyülekezet belső problémáira vonatkoztak. Ezért nem is abban foglalja össze ezeket az apostol, hogy őrizkedjék a gyülekezet a saját körén belül fenyegető veszélyektől. A 4. részben újra a gyülekezethez tér vissza. Elmondja, hogy mennyire vágyakozik az atyafiak után. A filippibeliek Pál öröme, koszorúja. A koszorú győzelmi jel, jutalom, azért hogy Pál nem futott hiába és nem fáradt hiába. Isten előtt egykor dicsekedni fog velük. Kéri az atyafiakat, hogy álljanak meg az Úrban.
A 2:2-ben elhangzott intésnek ismétlése a 4:2; de speciálisan alkalmazva a gyülekezet két asszonyára: Evódiára és Szüntükhére. Ez a két asszony valószínűleg jelen volt a gyülekezet megalakulásánál, amidőn Pál Filippibe érkezett. Pál számára nem közömbös a két asszony rendezetlen viszonya és meg akarja őket egymással békíteni. Magunk előtt látjuk e néhány versben Pál lelkigondozói módszerét. Mindkettőt meginti. Nem hibáztatja egyiket sem jobban, mint a másikat. Jó módszer. Ha a kettő közül csak az egyik lenne hibás, a hibátlan felet is terheli a felelősség, amíg a béke közöttük helyre nem állt. Nagyon bölcs Pál abban is, amikor ezt a tanácsot adja: a megbékélést nem emberi erőfeszítéssel érik el, hanem az által, ha akaratukat alárendelik az Úrnak. Ezenkívül a békéltetés szolgálatába bevon egy harmadik személyt. Az intelem Pál szerint talán nem elégséges. Szükség van egy harmadik személy békességszerző munkájára (Mt 5:9).
A értelmezésénél talán akkor járunk el helyesen, ha itt egy valóságos személyre gondolunk. Ez a szó igatársat jelent. Isten békéltetése sokszor nem közvetlen, hanem mások békéltető szolgálatát igénybevevő közvetett szolgálat.
A békéltetés szolgálatába bevonja Kelement a többi munkatársakkal együtt, akikről azt írja, hogy nevük fel van írva az életnek a könyvébe. Az Igében szó van az élet könyvéről, melybe Isten az övéinek nevét beírja (Ex 32:32; Zsolt 69:29; Lk 10:20; Jel 3:5).
Pál a gyülekezetet a továbbiakban felhívja, hogy mindenkor örüljön. Hogyan értsük ezt a felhívást? Megelégedhetünk azzal az általános magyarázattal, hogy a keresztyén ember jellemvonása élete minden helyzetében az örvendezés? Vajon lehetséges az, hogy a keresztyén ember mindenkor örüljön? Nem adhatunk a versnek ilyen általános értelmezést. Pál a 2:27-ben ezt írja: ‘szomorúság ne jöjjön szomorúságra’. E vers szerint Pál életében sokszor szomorkodott. És ez a szomorkodó ember hívja fel a gyülekezetet: mindenkor örüljetek. Akkor járunk helyes úton, ha a mindenkor való örvendezést így értjük: a bánat, a szomorúság az Úrban mindig legyőzhető. Egy paradoxon az öröm. Isten kegyelme által való legyőzése a szomorúságnak. Ezt jelenti az ige: ‘Szomorkodók, noha mindig örvendezők’ (2Kor 6:10).
Az Úrban való öröm azt is jelenti, hogy az ember a szomorúságot legyőző örömre a maga erejéből nem képes. Az Úr a forrása ennek az örömnek. A megváltás öröme ez az öröm. A Lélek gyümölcse. (Gal 5:22)
A következőkben leírja az apostol az öröm következményeit. Az első gyümölcse az örömnek a mindenki iránt megnyilvánuló szelídség. Ez az indulat független a körülöttünk élők magatartásától, nem annak függvénye, hanem a Krisztus követésében az Ő irántunk tanúsított szeretetének a továbbadása. Aki telve van örömmel, szívesen okoz másoknak is örömöt. Szívesen lemond igényéről és jogairól. Bengel mondja e helyhez: Az Úrban való öröm szüli az igazi egyenlőséget (). A gyülekezet abban is szolgáló közösség, hogy mindenkire a békességet árassza. Minél inkább másoké, annál bővölködőbben a magáé. Nincs öröm a szűkös önzésben. A szelídség minden keserűségtől és keménységtől szabad megértő jóság.
Az öröm másik következménye az, hogy nem aggodalmaskodik: imádságában az életet, annak minden dolgával együtt rábízza Istenre. Amire a gyülekezetnek szüksége van, azt Isten számára gazdagon elkészítette s az elkészített ajándékot imádságban mindig elkérheti. És amikor ezt teszi, mindig hálával gondoljon azokra az ajándékokra, melyeket Isten számára már megadott. Aggodalmaskodni ezt jelenti: az embernek magában szenvedni, magáról gondoskodni akarni. Hálát adni ezt jelenti: a dicsőséget mindenben Istennek adni, gondjainkat Reá vetni.
Az örvendező életnek adja Isten a maga békességét, mely minden értelmet felül halad, s megőrzi a szíveket és gondolatokat a Krisztus Jézusban. Isten békessége megőrző hatalom. Azt munkálja, hogy a mi nyugtalan, ingadozó szívünk, mely könnyen megrémül, Krisztus Jézusban marad, az ő világosságában, szeretetében. Isten békessége vigyáz a mi gondolatainkra. A szó itt nem elméleti gondolkozást jelent, hanem gyakorlatit. Jelenti terveinket, elgondolásainkat. Életünkre nézve milyen fontos, hogy terveink és elgondolásaink Krisztusban maradjanak és benne Isten gondolatai szerint irányuljanak. Az Ő békessége felül halad minden értelmet. Az ember életét annyiszor csak azon események által hajlandó irányíttatni, melyeket megértett, pedig Isten gondoskodása felül van azon, amit értünk.
A 8–9 versekben olyan erényeket sorol fel az apostol, melyek nem tipikusan egyházi, hanem világi erények. Azt tanítja, hogy a keresztyén ember is cselekedje ezeket, neki is respektálnia kell azt, ami ebben a világban igaz és jó. A világ tudja, hogy mi a jó és a keresztyén embernek ezt nem kevésbé kell tudnia, hanem még jobban. Ezt tanulták, hallották Páltól. A világ az Isten népe előtt nem hullik szét profán és nem profán életkörre. Isten gyermeke mindabban, ami a világban jó és igaz, Krisztus ajándékát látja és a jó cselekvésében Krisztusnak engedelmeskedik. A gyülekezet szolgálatához az is hozzátartozik, hogy a világban minden jó iránt nyitott legyen. A békességnek Istene nekünk nem úgy ad békességet, hogy kivesz a világból, hanem úgy, hogy benne szolgálni enged. (Jn 17:15).”

:
„8. AZ ÚR KÖZEL (4,2-9)
Most egy uralkodó gondolat hatása alá kerül: Mi következik ebből?
Először is csituljon el a viszály. Evódia és Szüntükhé, a gyülekezet két kiemelkedő nőalakja, akiket Pál mint munkatársait igen megbecsült, súlyosan összekülönböztek. Bizonyára a gyülekezeti munka terén. Kéri ‘igaz szolgatársát’ (szó szerint igatársát), legyen segítségükre, hogy megtalálják a békesség útját. Ki ez a ‘szolgatárs’? Epafroditosz, Timóteus s a levélnek ez a része felhatalmazás számukra? Nem tudjuk. Mivel igatárs görögül  s ez név is, sokan arra gondoltak, hogy egy Szüzügosz nevű presbiternek vagy felvigyázónak szól ez a rész. Az első nőmozgalmi per a keresztyén egyházban. Nem véletlen, hogy Filippiben támadt, mert ez a gyülekezet egy asszony házánál: Lídia bíborárusnőnél született meg, s valószínűleg még sokáig e gazdag és jelentékeny asszony dajkálgatásában részesült.
Még egyszer summázza Pál a levél alapgondolatát. Az öröm levele a siralomházban termett. Az öröm társaságát mutatja be az apostol. Első a szelíd lelkűség. Igazi jézusi szó. Itt az engedékenység, az előzékenység, a tapintat és figyelmesség az, ami a vonatkozó árnyalat. A szelídség szociális oldala. Utána következik az aggodalmasságtól ment, derűs bizalom. Ez azonban csak imádságból fakad. Minden alkalommal — azaz állandóan —, tárjátok fel kívánságaitokat Isten előtt. Azon van a hangsúly, hogy ‘hálaadással’. Nem úgy gondolja az apostol, hogy a hálaadás az az érdem, amelynek alapján kérésünk teljesítését elvárhatjuk, hanem úgy, hogy minél többet kérünk, annál inkább látjuk, mennyivel több az, amit kaptunk. Mikor kezdünk kérni, már el vagyunk borítva kéretlenül kapott ajándékokkal. Imádságainkat Krisztus gyűjti be. Tegyük bele átszegezett kezébe kívánságainkat. Csak olyan kívánságokról lehet szó, amelyik abba az átszegezett kézbe beleillik. Tegyünk melléje sok-sok hálaadást. A hálaadást Krisztus ott hagyja az Úr zsámolyánál, s annál több hely marad aztán a kérések teljesítésére, amit meg hozzánk hoz le. Mindez eltölti szívünket az Isten békességével, mely minden értelmet felülhalad. Isten békességet sugárzik, egyensúly, összhang, csend, erő, nyugalom van Benne. Aki az Ő közelébe jut, ezt veszi tőle. Felülhalad ez minden értelmet, azaz nem emberi bölcsesség, nem filozófiai világnézet terméke, de nem is foszthat meg tőle semmiféle okoskodás vagy kritikai elmélkedés. Isten közelébe a Jézus Krisztusban jutunk, azért ez a béke a Jézus Krisztusban munkálkodik: megőrzi a szívünket, és a gondolatainkat minden külső támadástól, zavartól, kísértéstől.
A keresztyén ember ilyen lelkülettel áll a világban. Mindabban, ami igaz, tisztességes, igazságos, jóhírű, kedves, az egész humanista értékrendszer és ideálrend: az általános kegyelem jelét látja s krisztusi lelkülettel, Krisztus iránti engedelmességgel tölti be követeléseit. Ebben is lelkük hű tanítóját az apostolt követik, aki szenvedélyes Krisztus-szerelem mellett az antik lelki előkelőségnek — szinte azt mondtuk: az antik gentlemanlike-nak — a megtestesítője.
Úgy érezzük, itt a levél befejeződött. De mintha Pál átvenné a tollat s maga írná a következőket. Elmosolyodik és ír egy .”

:
„B. Isten jelenléte a hivőkkel (4: 8-9)
1. JÓ DOLGOKON GONDOLKODNI (4:8)
Az szavakkal Pál jelzi, hogy a szakasz befejezéséhez közeledik. Hat területet említ, melyekre az egészséges gondolatvilág irányul, és mindegyiket az névmással vezeti be. A görögben az ‘ami’ többes számban áll, mely arra utal, hogy jó néhány tulajdonság tartozik mindegyik fő terület alá.
Az () dolgok természetesen ellentétei a nem becsületes és megbízhatatlan dolgoknak (vö. Ef 4:15, 25). A kifejezés utal az elismerésre és megtiszteltetésre (ezt a szót, , az ÚSZ. csak itt és az 1 Tim 3 :8, 11; Tit 2:2-ben használja). Az jelző utal arra, ha valaki megfelel Isten elvárásainak. A () jelentése: egészséges, nem keveredett erkölcsi tisztátalanságba. (, csak itt fordul elő az ÚSZ-ben) az, ami békességet eredményez és nem viszályt. A (, szintén csak itt szerepel) pozitív és építő dolgokra utal, szemben a negatív és romboló hatásokkal.
Erről a hat gondolati területről jelenti ki az apostol, hogy () és ().
2. ÉRTÉKES CSELEKEDETEK (4:9)
A keresztyén életbe beletartozik a helyes gondolkodás (8. vers), de a helyes cselekedetek is.
Mivel a filippiek jól ismerték Pált, kérhette őket, hogy kövessék példáját. tőle bizonyos dolgokat, sőt még is az apostol viselkedését. Ha ezeket (Pál tanítását és életét együttvéve) , akkor élvezni fogják jelenlétét (vö. ‘az Isten békessége’, 7. vers).”

:
„Most az apostol a gondolati élettel kapcsolatosan ad egy zárótanácsot. A Biblia mindenütt azt tanítja, hogy befolyásolhatjuk, mire gondolunk. Nem használ, ha elfogadjuk a vereséget, mondván, hogy egyszerűen nem tehetünk róla, amikor fejünk nemkívánatos gondolatokkal telik meg. Az igazat megvallva az a helyzet, hogy változtatni rajta. A titok a jó dolgokra való gondolásban van. A pozitív gondolkodás a New Age jelszava! Nem gondolhat valaki gonosz dolgokra és ugyanakkor az Úr Jézusra. Ha tehát valakit gonosz gondolatok gyötörnek, azonnal szabaduljon meg tőlük Krisztus személyére és munkájára gondolva.
Nem kell nagyon keresned, hogy megtaláld az Úr Jézust a 8. versben. Mindaz, ami erényes és , Őbenne megtalálható. Vizsgáljuk meg ezeket az erényeket egyenként: az nem jelent olyasmit, ami hamis és megbízhatatlan, hanem ami őszinte és valódi. A becsületest vagy erkölcsileg megnyerőt jelent. Az igazságosságot jelent mind Isten, mind emberek felett. A a személyes élet magas erkölcsi színvonalára utalhat. az, ami tetszik, amit érdemes észrevenni és arról gondolkodni. A jó fordították így is: ‘nagy becsben álló’ vagy ‘jó hangzású’. Az természetesen az erkölcsi kiválóságról beszél; és a olyasmi, ami megérdemli a helyeslést.
A 7. versben Pál biztosította a szenteket, hogy Isten meg fogja őrizni szívünket és gondolatainkat Krisztus Jézusban. De emlékezteti éket arra, hogy ezekért a dolgokért ők is felelősek. Isten nem őrzi meg azok gondolati életét, akik nem akarják azt tisztán tartani.
Pál apostol ismét önmagát állítja eléjük példaként. Sürgeti a hívőket, hogy gyakorolják , amelyeket tőle és amelyeket az életében .
Fontos, hogy ez rögtön a 8. vers után jön. A helyes élet a helyes gondolkodásból fakad. Ha valakinek a gondolati élete tiszta, akkor az élete is tiszta lesz. Másrészt viszont, ha valakinek a gondolkodása a romlottság fonása, akkor biztos, hogy az az áramlat, amely abból táplálkozik, ugyancsak szennyes lesz. Tudnunk kell, hogy ha valaki valamilyen gonosz gondolatot sokáig melenget, végül is meg fogja tenni.
Az apostol azoknak, akik hűségesen követik példáját, megígéri, hogy lesz. A 7. versben Isten békessége azoknak jut osztályrészül, akik imádkoznak; itt a békesség Istene azoknak lesz társuk, akik szentek. A gondolat itt az, hogy Isten nagyon közel lesz mindazokhoz, akiknek élete az igazság megtestesülése, és drága jelenlétét megtapasztaltatja velük.”

:
„INTÉS ÍGÉRETEKKEL
Fil 4,1-9
Nem fukarkodik az apostol erőteljes, érzelmekkel telített kijelentésekkel, mialatt intéseit elmondja. Testvérei, akiket szeret és akik után vágyódik, öröme és koronája. Könnyűvé válik az engedelmesség, ha lelki tanítójuk ily nyíltan ad kifejezést ragaszkodásának. További tanácsainak foglalataként azt köti lelkükre, hogy őt követve maradjanak meg az Úrban, azaz maradjanak meg együtt ama keskeny úton, ami a vélt tökéletesség és a szomorító szabadosság között vezet. A keskeny útnak, a jól eligazító jézusi mondás szerint, vissza kell nyernie azt a jelentését, amit a Hegyi Beszédben adott neki (Mt 7,14). A megmaradás semmiképpen nem jelent időtlen letáborozást elvek és hagyományok, kedvenc nézetek elismételgetésénél. A tovahaladásnak természetesen medre van, de az a jó ütemű, a cél felé segítő haladást szolgálja.
Epafroditosz hazaérkezése óta már jött híradás Filippiből, nyugtalanító részletekkel, pl. hogy két asszony: Evódia és Szüntükhe nehezen jönnek ki egymással. Ma is előfordul ilyesmi a gyülekezetekben, gyakran férfiak is nehezen férnek össze. Elkél tehát mindenkor a személyre szóló intés, hogy az Úrban teremtődjön meg közöttük az egyetértés. Feszültségek, alkati különbségek valóban csak Krisztusban oldódhatnak fel. Segíts nekik, mondja Pál az ismeretlen munkatársnak, aki lehet talán Epafroditosz (ha Timóteus viszi a levelet). A megnevezettek annak idején Pállal együtt küzdöttek az evangéliumért, de Kelemen is meg a többi munkatárs vállvetve dolgoztak; ha mostanában összekülönböztek, vessenek véget neki. Mi lehet annál biztatóbb, hogy mindannyiójuk neve föl van írva az élet könyvében (2Móz 32,32k; Zsolt 69,29; 139,16; Dán 7,10; 12,1; Lk 10,20; Jel 3,5; 13,8; 17,8; 20,12.15)? Hiúságnak nincs helye közöttük. — Inkább örüljenek mindenkor, jóban és rosszban egyaránt és szelídségük legyen közismert. Mert nem közömbös, hogy számukra is mérvadó‑e az, aminek jó híre van, ami nemes és megbecsült, amit a közvélemény igaznak, igazságosnak és dicséretesnek tart. Mennyei polgárságuk nem ad fölmentést e követelmények alól. Lehet, hogy a rajongó vagy a szabados nem törődik vele, de az apostoltól nem ezt tanulták. Azt tegyék folyamatosan, amit tőle hallottak és láttak. A békesség Istene meg fogja áldani józan szentségüket; ígéretes dolog ez és járja át életüket annak tudata, hogy az Úr közel. Nem hiába imádkoznak, hogy országa jöjjön el. Továbbra is jézusi nyomdokokon halad az intés, hogy semmi felől ne aggódjanak (Mt 6), s ha bármi gond szorongatja őket, imádságban vigyék kéréseiket az Úr elé, oly módon, hogy nem feledkeznek meg mindenért hálát adni. Kérésük nem fog válasz nélkül maradni. Még ha nem is adatik meg, amit kértek, értelmet fölülhaladó módon fogja Isten megőrizni szívüket és gondolataikat Krisztus Jézusban. Bizonyosságuk lesz megtartatásuk felől, legyen bár ezer gondjuk, s fenyegesse őket — hitük miatt is — valóságos veszély. Gond helyett, azt az Úrra vetve (1 Pt 5,7), imádság, hálaadás szülessék a szorongatottságból. Annak van egészséges mozdulása hitben, aki késlekedés nélkül ezt teszi.”

:
„  Pál a jellegzetesen görög (sztoikus) erények felsorolásával dicséri a közösséget, melynek kötelessége a világ előtti tanúságtétel (vö. 2,15-16.)”

:
„2. Törekedjünk minden ember javára!
4,8-9

Ezek az erkölcsi értékeket kifejező jelzői állítmányok Pálnál, de az egész Újszövetségben is, ritkán vagy egyedül itt előforduló szavakból képződtek. Viszont gyakran szerepelnek a hellenisztikus filozófusoknál, elsősorban a sztoikus filozófusok ún. aretalogiáiban, erkölcskatalógusaiban.

A 9. vers az előzővel párhuzamosan szerkesztett, önálló mondat. Ezért nem tekinthető, a gyakori fordítói elképzelés szerint, a 8. vers kifejtésének.

: A zsidóság gyakorlatát követően a megszilárdult hagyományanyag átvételét kifejező ige. Jelzi azt, hogy már Pál korában kialakult és formába öntött tradíció szolgált útmutatásul a keresztyén tanítás és élet dolgaiban.

Mérlegeljétek az egyetemes erkölcsi értékeket!
(8) Meglepő és meggondolkoztató, hogy Pál a keresztyén életfolytatás számára is mérlegelendő értékként hivatkozik a pogány gondolkodók erkölcsi útmutatásaira. Különösen nem várná ezt az ember egy olyan gyülekezettel kapcsolatban, amelynek életét nagyon megnehezítette pogány környezete. Mégsem tekinthetjük ezt az esetet az apostol megszokott gondolatmenetében bekövetkezett kisiklásnak. Ilyen jellegű megnyilvánulásokat ugyanis másutt is találunk leveleiben. Elég, ha csak az ún. ‘házitáblák’-ra gondolunk (Kol 3,18-4,1; Ef 5,22-6,9). Lohmeyerhez hasonlóan, azzal, hogy Pál ezeket az erkölcsi értékeket keresztyén tartalommal töltötte meg.
Az apostol nem azért nyúl a pogány erkölcsiség normáihoz, mert még nem volt kialakult keresztyén erkölcsi értékrend. Ha ez az eset állt volna fenn, követhette volna a zsidó hagyományt is, mintahogy az ún. ‘bűnkatalógus’-oknál tette. De Pál nem népi keretekben, hanem egyetemes emberi síkon hozta meg teológiai döntéseit. (V.ö.: Ádám-Krisztus párhuzam Rm 5,14kk és 1 Kor 15,22kk-ben.) A Krisztusban kapott kijelentés az ő szemében az egész emberiségnek szól, és ami az egész emberiséget meghatározza, az vonatkozik a keresztyénekre is. Ezt a látásmódját érvényesíti erkölcsi téren is. és nem tekinthető egy nép vagy egy szűkebb közösség privilégiumának. A jó tudata és cselekvése — ha a bűn miatt csak töredékesen is — megtalálható az egész emberiség életében. ‘A törvény cselekvése be van írva az emberek szívébe’ — mondja Pál Rm 2,15-ben, és ez mindenekelőtt a lelkiismeretükben és egymást vádoló vagy éppen védő gondolataikban, tehát a jó feletti vitáikban, illetve ítéletükben lesz nyilvánvalóvá. Még ha maguk nem is cselekszik a jót, a másik ember magatartásában hamar és egyértelműen meg tudják állapítani, hogy mi helyes és mi helytelen. Ebben az erkölcsi közfelfogásban mindig felismerhető valami Isten akaratából. Más oldalról viszont ez azt jelenti, hogy a keresztyén életfolytatás irányító szempontjai nem vonatkoztathatók el az általános erkölcsi közfelfogástól, és nem fogalmazhatók meg annak puszta tagadásával. Ha a keresztyén ember a kinyilatkoztatásból valóban Istennek minden emberre érvényes akaratát ismeri meg, akkor meg kell becsülnie mindazt, ami a ‘szívbe írt törvény’ alapján az emberiség életében megvalósult. Az apostol tehát arra inti azt a gyülekezetet, amely pogány környezete részéről értetlenséggel találkozott, hogy szavával és magatartásával védje és erősítse az emberiség egyetemes erkölcsi értékeit.
Mindaz, amit Pál a pogány erkölcsiségből kiemel, elsősorban a közösségben élő embert érinti. Az ember cselekedeteit nem elszigetelten, csupán önmagukban ítéli meg, hanem Nem ad egyes esetekre szóló útmutatást. De kéri a gyülekezetet, hogy minden egyes helyzetet az (egyenesség), (illendőség), (méltányosság), (az erkölcsi és közéleti) (becsület) és általában minden dolog mérlegére tegyenek. Amennyiben a keresztyén embernek ezekkel összhangban levő feladatai adódnak az őt körülvevő társadalomban, örömmel és jó lelkiismerettel vállalhatja azokat még akkor is, ha nem keresztyének voltak a kezdeményezők. A munkaszeretet, a szakszerűség, a kulturáltság, társadalmi igazságosság, önfeláldozás és családszeretet olyan példáit találhatja a nem hivők között is, amelyeket megszégyenülten követhet.
A gyülekezet nem vehet át kritika nélkül mindent, amit a közgondolkodás jónak és dicséretesnek tart. Népszerűek lehetnek olyan erények is mint például a harciasság, a feltétlen engedelmesség, nemzeti elfogultság, fajok közötti különbségtétel, amelyek veszélyeztethetik a humánum megvalósítását. Az erkölcsi közfelfogáson mindig nyomot hagy az adott kor és társadalmi berendezkedés is, és a felsorolt erények konzervatív tartalommal is telítődhetnék. Pál intelméből nyilvánvaló, hogy a gyülekezet tagjainak nem a társadalom káros, hanem az építő elemei között van a helye. A keresztyén embernek , hogy az adott társadalom erkölcsi ítélete megfelelnek‑e az emberi méltóság követelményeinek. Minden igazi erkölcsi értékrendnek ez az Istentől kapott értelme. Úgy kell tehát a gyülekezetnek megszűrnie a környezetében érvényes erkölcsi elveket, hogy ezt a célt mozdítsa elő.
Cselekedjetek az ige útmutatása szerint!
(9) Úgy tűnik, hogy Pál ebben a versben az előző verstől merőben eltérő világba vezet bennünket, hogy cselekvésünk zsinórmértékét megmutassa. Ott kora társadalmának erkölcsi közmeggyőződésére hívja fel figyelmünket, itt pedig az életvitelnek az egyházban kialakult szabályait állítja elénk. Kétségtelen, hogy míg a pogány világ erényeit megfontolásra ajánlja a gyülekezetnek, addig az ige útmutatása iránt engedelmes vár tőle. A két zsinórmérték nem zárja ki egymást. Különben Pál nem helyezte volna egymás mellé őket. 
Igaz ugyan, hogy a Krisztusban adott kinyilatkoztatás az apostol révén jutott el a filippiekhez, de amit mondott nekik, az mégsem a saját belátására volt bízva. Ezt fejezi ki Pál azzal, hogy nékik a Krisztus dolgait, és ők azt. A mondat fogalmazása már kialakult utal. (Lásd még: 1Thess 4,1) Sokan kétségbevonják a kialakult hagyomány meghatározó szerepét Pálnál. Arra hivatkoznak, hogy az apostol elsősorban a Lélek közvetlen kijelentésére támaszkodik (1Kor 14,6.26; 2Kor 12,1.7). Pál valóban tud a feltámadott Úr Lelkének ilyen irányú munkájáról, de azt is vallja, hogy a Lélek kijelentése sohasem fordulhat szembe a hagyomány folyamával (Gal 1,8-9). A hagyománynak ez a perdöntő szerepe az egyházban természetes, hiszen a keresztyén hit és élet nem valami magasabbrendű filozófián vagy vallásos eszmén alapszik, hanem Isten kegyelmének Jézus Krisztus által megnyitott új korszakának eseményein. Elsőrendű érdek tehát, hogy a megváltás eseményeit tartalmazó híradás szilárd formát kapjon, és így az átadó és átvevő kezén minél kevesebb torzulást szenvedjen. Ez különbözteti meg a zsidóság és a későbbi keresztyénség gyakorlatától, amely új elemeknek a hagyományba való beolvasztására törekedett.
A továbbítandó tanítás tartalma mindenekelőtt a Krisztus halálának és feltámadásának eseményéről szóló híradás, úgy ahogy azt a hit Isten kegyelme és az új élet zálogának ismeri fel (1Kor 15,3-4). A hagyomány őrizte továbbá az istentiszteleti élet egyes elemeinek Jézus akaratára visszamenő eredetét (1Kor 11,23-26). Bizonyos, hogy már Pál életében hozzátartozott a tanítás feladatához a Jézus életéről és igehirdetéséről megőrzött gyülekezeti hagyomány továbbadása Is. De Pál 1Kor 7,25-ben olvasható megjegyzése és leveleinek egyes tömör fogalmazású részletei tanúsítják, hogy a gyakorlati keresztyén életre vonatkozó kátészerű útmutatások is helyet kaptak a hagyományban.
Az apostol azonban nem tartja elegendőnek a hagyomány recitálását. Az igéhez hozzátartozik az is, amit róla, és amit nála, tehát az ő élete példája. A keresztyén gyülekezet a folyton változó történelemben él, és ezért a Krisztusban adott kinyilatkoztatás alapján új és új kérdésekre kell választ találnia. Az az ige, amelyhez a gyülekezetnek igazodnia kell . Így nyílik Isten akarata számára út a mindenkori jelenben. Különben a keresztyén élet egy helyben topogás volna, nem pedig ‘járás’, amint azt Pál kedvelt, szemléletes szavával kifejezi. De az, hogy ez az út járható, a gyülekezet számára akkor lesz meggyőző, ha láthatja, hogy mások már járnak előtte azon. Pál szava és élete, abban az értelemben, ahogy azt 3,12-17-ben láttuk, együtt jelent útmutatást a gyülekezet számára.
A filippi keresztyéneknek azt kellett felismerniük, hogy mit jelent Krisztusból élni Filippiben. Itt tűnik ki, miért is ajánlja megfontolásra a filippieknek a 8. versben a kor erkölcsi értékeit. Ezekben tükröződik ugyanis mindaz, amiben a kor gondolkodói koruk kérdéseire válaszolva a humánum megvalósulását látták. A filippi keresztyének élete és szolgálata ott folyik, ahol mások is küzdenek az emberi méltóságért. Ugyanaz az ember és társadalom van előttük is, mint a kor legkülönbjei előtt, és ezért a közös cselekvésnek sok alkalmát ismerhetik fel.
Ehhez a fáradozáshoz az az ígéret fűződik, hogy a . A békesség itt az élet egészséges, fejlődőképes és harmonikus rendjét jelenti. Isten törekvése az, hogy megszűnjék minden, ami elemberteleníti az életet. Aki Isten munkatársaként vállalja és szolgálja ezt a célt, maga mellett tudhatja Isten támogatását.”

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                       \\\\\\/////
                       /  _   _  \
                      (| (.) (.) |)
 ___________________.oOOo__( )__oOOo.___________________
|                                                       |
|                Tommyca - Szakács Tamás                |
|                 az A-T&T  páros tagja                 |
|                                                       |
|         Felsőpetényi Evangélikus Egyházközség         |
|        2611 Felsőpetény,  Ságvári Endre u. 12.        |
|                   (35) 360-037   (Lelkészi Hivatal)   |
|                   (30) 426-5583  (T)                  |
|                                                       |
|                  tommyca@freemail.hu                  |
|              http://www.extra.hu/Tommyca              |
|___________________.oooO_______________________________|
                    (   )        Oooo.
                     \ (         (   )
                      \_)         ) /
                                 (_/