From: "Szakács Tamás" <tommyca@freemail.hu>

To: "Vili" <vfischl@dpg.hu>; <vbettus@gmx.net>; "János Zsuzsanna" <zsuzsa.janos@lutheran.hu>; "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>; "FraterNet Lelkészek" <fraternet-lelkeszek@lutheran.hu>; "nikodem geza" <nikodem.geza@freemail.hu>

Sent: Friday, August 26, 2005 12:01 AM

Subject: Rm 8,6-11. - Test és Lélek törekvése - Szentháromság u. 14.

Kedves ‘Törekvők’!

Ne halálra, hanem életre törekedjetek! Ne test, hanem lélek szerint járjatok! Mi mást lehetne a mostani apostoli üzenettel kapcsolatban ajánlásul írni? ;‑) Áldott lelki készülést!

Vázlatkísérlet:

Test és Lélek törekvése

Testi halál

Lelki élet

Életre keltett test

A vázlathoz:

Tulajdonképpen teljesen világos és egyértelmű szakasszal van dolgunk, szinte mondhatnánk, hogy nincs is mit magyarázni rajta. Ugyanakkor nemcsak azzal találkozunk, hogy egyesek tagadják ennek igazságát, és ezért belevetik magukat a testi életbe — vannak bőségesen olyanok is, akik magukat lelki embernek tartják, mégis testi módon élnek, gondolkodnak, cselekszenek. Keresztyénnek lenni bár csak lelki módon lehet, mégis igen sokan törekszenek arra, hogy mindezt lealacsonyítsák a test szintjére — hogy testi embernek megmaradva is kelthessék azt a látszatot, hogy ők keresztyének, lelki emberek. Ez az oka annak, hogy az európai keresztyénség, és benne saját egyházunk olyan erőtlen.

Testi halál

Könnyű és olcsó volna példálózni szajhákkal, gyilkosokkal, pénzéhes zsarnokokkal, és még ki tudja, kikkel — mint a testi élet szemléltetőivel. Könnyű volna ezekre dörgő szavakat szórni, aztán megnyugtatóan levonni a konklúziót Pállal: de ti nem ilyenek vagytok! Mégsem lehet. Mert bizony a testi élet nem csupán az egyházon kívüli világra jellemző, hanem sajnos az egyházon belülire is! Valóban Rád is azt mondaná Pál — és még inkább Krisztus —, hogy Te nem ilyen vagy, hanem lelki életed van? Vigyázat, mert azért még az apostol is tudatában van annak, hogy ez nem áll az egész gyülekezetre! (A korinthusiaknak konkrétan is szemükre veti, hogy testiek; itt talán ez lehetetlen is volna, hiszen nem ismeri a rómaiakat.) ezért teszi hozzá az apostol is: „ha Isten Lelke lakik bennetek” és „ha valakiben nincs Krisztus Lelke, az nem az Övé.” Mivel nem áll az egész gyülekezetre, ezért ne nyugtasd vagy egyenesen áltasd Magadat, hogy Te már túlléptél a testi életen és lelki életed van, hanem fohászkodj inkább a Lélekért, mert csak az eleveníthet meg!

Lelki élet

Külső tekintetben a lelki élet nem feltétlen különbözik a testitől. Legalábbis a testi szemek előtt nem látni különbséget. Ennek ellenére míg a testi lét halál, a lelki lét élet, mégpedig a biológiain túl örökélet. Ez az élet már nem a kifogásokat keresi, amikor engedelmeskedni kellene (nem hivatkozik öt iga ökörre, lakodalomra, szántóföldre, mint a nagy vacsora meghívottjai Lk 14-ben), hanem ha valamit mond az Ige, ha a Lélek üzen a gyülekezetnek, akkor engedelmesen meghajtja fejét és megcselekszi Isten akaratát, nem pedig kibúvókat keres. A lelki ember nem kényszerű-nyűgszerű kötelességnek érzi az igehallgatást, istentiszteletet, bibliaórát vagy bármilyen gyülekezeti alkalmat. Ellenkezőleg, olthatatlan szomjúságot érez rá, hogy ott legyen — nemcsak testben, hanem lélekben is. Mert bizony még itt is vigyázni kell. Életet a lélek törekvése alapján jelent a gyülekezeti életben való részvétel, ezért biztat e szakasz arra, hogy magunk is elevenedjünk meg végre, keljünk életre a Lélek által.

Életre keltett test

Mert a test test marad, bármit is teszünk. A testünk halandó, meg is fog semmisülni. A lelki élet nem azt jelenti, hogy ennek a világnak a törvénye alól mentesülünk. A bűn megöli testünket — a lelki ember testét is megölik bűnei, nemcsak a testiét. Viszont a lelki ember testét a Lélek az örökéletre támasztja fel, míg a testiét az örökhalálra. Így lehetséges, hogy miközben halandó életet élünk itt a földön, mégsem vagyunk a halál fogságában. Ezért (és ilyen értelemben) mondja Jézus is, hogy aki hisz Őbenne, az nem lát halált soha. A halandó testbe öltözött ember, ha lélek által él, akkor él igazán — mert már elnyerte az üdvösséget, az örökéletet. Nemcsak biológiai élete (bivo") van, hanem örökélete (zwhv) is. Ezt az életet kínálja lelke által Urunk.

Egyéb gondolatok az ige kapcsán:

Hogyan lehet eljutni az üdvösségre-életre? Sokféleképpen próbáljuk elérni. Szabályok betartásával, helyes életvitellel, sokféle tett útján, stb. Pál azonban arról beszél, hogy ezek közül bármelyiket is próbáljuk meg, az csak halált szerez. Mert ez mind a test törekvése. Az pedig ellenségeskedés Istennel, eredménye pedig halál! Igen, még a legkegyesebb emberi törekvés is csak testi törekvés, ebből következően Isten ellenére való törekvés, bármiképpen is igyekszünk vele Istennek megfelelni!

Mégpedig azért Isten ellen való törekvés, mert Isten kijelentette, hogy nem a magunk tettei által visz út az üdvösségre. Aki ennek ellenére mégis igyekszik cselekedetei, élete felmutatott példája által elérni a mennyei jutalmat, az Isten ellenségévé lett. Így is fogalmazhatjuk: amit Szentlélek nélkül teszel, bármilyen kegyes indíttatásból is fakadjon, az mind csak testi erőlködés, mind csak halált szül számodra! Az egyetlen menekvés, ha átadod Magad a Lélek irányításának.

Külső szemlélő számára sokszor nem is állapítható meg a különbség a testi kegyes igyekezet és a Lélek igyekezete között. Mert nem arról van szó, hogy az ember feltétlen valami rosszra törne formáját tekintve. Nézzünk csak a gazdag ifjúra! Mindannyian megirigyelhetnénk életét, hiszen teljes erejével igyekszik megfeleli Isten akaratának, amelyet a törvényben jelentett ki Mózes által. Jézus nem is cáfolja meg ebbeli igyekezetét és eredményeit. Ő valóban a törvény tisztelője és megtartója. Egyetlen fogyatkozás volt benne — nem volt képes egész életét Jézusra hagyni, az Ő kezébe letenni és tanítványként követni. Ezzel szemben a tanítványok ugyan nem voltak ilyen precíz megtartói a törvénynek — de Jézust követő és ráhagyatkozó életük révén Isten országának részesei lehettek. Ez a különbség a test cselekedetei és a Lélek cselekedetei között. Halál és Élet...

Így érthetjük meg azt is, hogy nem külső vonatkozásaiban képtelen a test alávetni magát Isten törvényének, mint egy szabályrendszernek, hanem sokkal inkább arról van szó, hogy már Izráel törvénye sem egy formai szabályrendszer csupán, amit elég külsőleg megtartani — hanem ott áll benne az is, amit épp Szentháromság ünnepén is hallottunk a Sömában: Szeresd az Urat teljes szíveddel! Ez hiányzott a gazdag ifjúból, nem a tettek... A jogban elegendő a törvény betűjének megtartása, akkor már nem ítélhető el az ember. Ezért keresik szorgalmasan olyan sokan a kiskapukat — mert nem az számít, hogy mi a törvény szándéka, milyen helyzetet szeretne felszámolni ill. milyet megteremteni, hanem csupán az, mit szabad és mit nem. Így hát a papírforma megtartása mellett is igen sokan kijátsszák a törvényeket. Ez a test törekvése. A polgári életben még mondhatjuk is, elég ennyi. Isten világában azonban ez halált munkál! Országában nem az számít, hogy mi az, amit a törvény szigorúan követel, és csak annyit teszek meg. Nem az számít, hogy mi az, amit a törvény szigorúan megtilt, és csak azt nem teszem. Ott az számít, hogy amit Isten akarata nem a betű, hanem a Lélek szerint kér, azt messze a betűn túl is megteszem‑e!

Mások szívébe látni ember számára nem könnyű. Épp azért, mert amint az előbb már említettem: külső formáját tekintve nem feltétlen látszik, hogy egy cselekedet test vagy Lélek szerint való, ezért az ember leginkább maga érezheti — legalább utólag, a Lélek világosságában —, melyik módon is járt el. Álljon hát itt egy saját példa:

Felső tagozatos koromtól egyértelmű volt számomra, hogy fizikus akarok lenni. Mondhatnám úgy is: minden ez irányba vitt. Minden bizonnyal különösebb gond nélkül végezhetném is ezt a munkát — már amennyire a mai helyzetben, a tudományos életből is elvont támogatások mellett lehet; vagy előfordulhatna, hogy a fizikusoknál szinte fele arányban előforduló módon nem szigorúan a fizika területén, hanem pl. a programozásnál kötöttem volna ki. Nekem való foglalkozás, minden bizonnyal megelégedéssel végezhetném.

Mégis azt kell mondanom, ez számomra a test cselekedete volt. Én akartam fizikus lenni, engem érdekelt mindez. Megtérésemet követően évek harca során kellett belátnom, bármilyen jó is ez az út egyébként, nem a számomra kijelölt út, mert a test törekvése volt bennem, nem pedig a Léleké. Jól tettem, hogy nem fizikusként helyezkedtem el, miután megszereztem a diplomám? Világi szemmel bizonyára nem, ahogyan osztályfőnököm is szidott, hogy ott hagytam a jó kis karriert. Azonban nem az számít, hogy világi szemmel mi jó vagy mi rossz. Az számít, hogy elhagyjam a test törekvését, és engedjek a Lélek akaratának. Ezért hosszú évek vívódásai után mégiscsak lelkész lettem...

Egy apróbb jellegű példa lehet sokféle babonás szokás. Hol halálosan komolyan, hol csak viccelődve, de ilyen módon is a test cselekedetei jelennek meg. Bármilyen ártatlannak tűnik is, értsük meg, hogy aki újra és újra lekopog dolgokat, vagy másfajta babonás szokásokat követ, az a test cselekedeteit követi, és így Isten ellen lázad, cselekedete halált szerez!

Sokféle jelét látjuk a testi életnek. Tulajdonképpen a cselekedetek általi üdvösség elképzelése is ide tartozik. De legalapvetőbben abban jelentkezik, hogy nem képes alávetni magát Istennek. Nem képes engedelmeskedni Igéjének (nem egyszerűen igéjének, mert az még mindig lehet holt betű — a testté lett Ige viszont paradox módon mégis Lélek és Élet!), nem képes még elfogadni sem. (Ehelyett kimagyarázza, önmaga testi voltához igazítja.) Van, aki magát ugyan keresztyénnek tartja, de tagadja a feltámadást. Ez a legkirívóbb eset, de rejtettebb, finomabban eldugott tagadások is vannak. Úgy is, hogy nem szavaival tagadja, hanem tetteivel: úgy él, mintha nem volna lelki élet. Aztán a kinyilatkoztatás ‘kisebb jelentőségű’ állításaiban is van, aki megcáfolja Istent, hazugnak nevezi Krisztust, mivel nem fogadja el, nem hiszi kijelentéseit. Lehet az úrvacsora körüli FraterNet-eszmecsere is példa erre, mert sajnos valóban nem mindenki hiszi el egyházunk tanítását ezzel kapcsolatban sem. (Az más kérdés, hogy valójában Luther idején sem volt jobb a helyzet, erről tanúskodnak egyház-látogatási tapasztalatai.) De lehet kételkedni a teremtésben, vagy Jézus egyes csodáiban (ill. egyáltalán a csodákban), akár istenségében is (ld. Jehova tanúi, unitáriusok — megvannak ennek követői evangélikus berkekben is!) Aztán a ‘maguk módján hívők’ serege is itt van, akik szintén kiváló keresztyénnek — a gyülekezethez tartozóknál sokkal jobbnak! — tartják magukat, csak éppen Krisztus azon szavát sem fogadják el pl. amely ‘kötelezi’ a keresztyéneket a gyülekezeti közösségre... De ugyanígy idetartozik az anyagi értelemben vett alávetettség is, az adakozás kérdése, amelyben bizony nagyon le vagyunk maradva. Lehet buzgón templomba járni is anélkül, hogy ez Istennek tetsző volna — mert ha csak a testünk van jelen, akkor ez még mindig a test törekvése, és nem a léleké. Szinte végtelenségig lehetne sorolni, mennyi mindennel találkozhat az ember, amely a testi, magát Istennek alárendelni képtelen ember példája.

Archívum:

A kommentárok, igehirdetés-kötetek előtt álljon itt egy régebbi igehirdetés:

Veresegyház—Gödöllő—Isaszeg, 2001. szeptember 16. (Szentháromság u. 13.)

Kezdőének:	181

Liturgia:	9

Főének:	223

(Keresztelő:	296)

Záróének:	475

Lekció:	Jn 6,60-66.

Halálos test — életes lélek	Rm 8,6-11.

Halálos test

„A test törekvése halál” (6.) — ha minden ezzel foglalkozik is, akkor sem lehet kihagyni a halálos törekvés aktuális példáját, az USA elleni terrortámadást… (Bár éppúgy a test törekvése egy esetleges katonai ellencsapás, de a ‘szimpla’ válaszgyűlölet is!) Sajnos a keresztyénségnek is vannak bőven sárfoltjai az erőszakos terjesztésben, de talán a nagy szavak ellenére sincs olyan kifejezés, ami ne volna csupán halovány árnyéka a történteknek.

A test törekvésére szintén a terror kapcsán: „Számomra érthetetlen, hogy emberek ilyen borzalmas tervet kigondolhassanak és végrehajtsanak. Szomorú volt látni, hogy vannak akik örülnek ennek. Vajon az a palesztin asszony ugyanígy fog vijjogni, amikor az ő gyerekeit tapossák el a páncélosok? Mikor jutunk el a vak gyűlölettől az együttműködésig?” — Válasz: „Annak a palesztin asszonynak a gyereke megtekinthető az alábbi fényképen.” A fényképen arab katonák egy kisgyermeket adnak át egymásnak, akinek a repesz leszakította a fejét…

Tudnunk kell azonban azt is, hogy ha a konkrét esemény teljesen váratlan volt is, végső soron még sincs benne semmi meglepő. Legalábbis nekünk, keresztyéneknek nem — mert Urunk világosan tudtunkra adta a kinyilatkoztatásban, hogy iszonyatos rémtettek festik bíborszínűre az emberiség egész történelmét.

Épp ezért kell komolyan odafigyelnünk a keresztyén történelemszemléletre, mert még ezen borzalmak között is hirdeti, hogy Atyánk az egész történelem Ura, ezért Hozzá mindig menekülhetünk, sőt, csak Hozzá menekülhetünk. Mert „A test törekvése halál, a Lélek törekvése pedig élet és békesség.” (6.) Nála lelhetünk megnyugvást — még akkor is, ha testünk a halál áldozata; mert Lelke által mégis élet támad. Berlin evangélikus püspöke mondta kedd este a zsúfolásig megtelt Dómban: A terrortámadás azt mutatja meg, hogy nem tudjuk a földön életünket bebiztosítani. Bármennyire is nagy lépéseket teszünk a technikai haladásban életünk végső soron Isten kezében van.

Szörnyűek az események, kézzel fogható benne a Gonosz. Ám ne gondoljuk, hogy Pál csak az ilyen eklatáns példákról szól! Ott vannak a mi kis, titkos, még magunk elől is elrejtett, a jelentéktelenség mázával takart testi törekvéseink, kicsinyes döntéseink, érdekeink, békétlenségeink, pártoskodásaink, veszekedéseink — vagy egyszerűen csak lustaságunk, hanyagságunk. (Nemcsak USA járul hozzá a környezetszennyezéshez akkor sem, ha ő viszi a prímet a maga 25%-ával — éppilyen bűn az is, ha ‘hétköznapi felelőtlenséggel’ elhajigáljuk kis szemetünket!) Így van ez a bűnökkel is: nemcsak a látványosak pusztítóak, hanem éppúgy halált szereznek az apróbbnak tűnők is. Legyen az akár csak olyan apróság, hogy padtársunktól sajnáljuk holminkat, és irigységünkben nem adjuk kölcsön mondjuk a ceruzánkat. Aztán csodálkozunk, hogy halál és háborúság keletkezik körülöttünk… Akár konkrétan, akár egyszerűen csak az iskolai rossz viszonyok, társainkkal való harag révén. „A test törekvése halál, a Lélek törekvése pedig élet és békesség.” (6.)

Évkezdés

Tanév eleje van. A kezdéskor ellenőrizni kell, minden rendben van‑e a bizonyítvánnyal, az előző év kötelességeit hiánytalanul teljesítettük‑e, ott szerepel‑e, hogy a következő osztályba léphetünk, stb. Valahogy így ellenőrzi most Pál is keresztyén életünket, minden rendben van‑e a továbblépéshez. Tanév elején át kell újra gondolnunk, miért is járunk iskolába, mi a feladatunk ott, stb. Át kell azt is gondolnunk, miért tanulunk hittant, mire jó, szükséges‑e, stb. Egyáltalán lehet‑e ilyet tanulni? Hiszen nem puszta ismeretekről van szó! Mennyiben tanítható a hit? Itt a a szülők felelőssége! Mert hitet tanítani nem lehet. Lehet tanítani a hithez szükséges ismereteket — ezt az órák és az otthoni tanulás elvégezheti. Ám a hit maga csak megfelelő példaadással lesz hiteles, ezt pedig csak a család, a szülői példaadás biztosíthatja. Bármit tehet a hitoktató, ha nincs megfelelő családi háttér, akkor bizony szinte reménytelen…

Persze nemcsak a külsőleg megtanított hittananyag nem elegendő, de a családi, külső példa is kevés önmagában. Még valami nagyon fontos is kell. Érdekes kép: Faág télen, néhány megmaradt makacs levéllel, amelyet a külső erők (hófúvás, szélvihar) képtelenek ledobni — de tavasszal a belső megújulás könnyen ledobja. (Scholz: Az evangélium Pál szerint, 57. o.) Így éltet a Lélek is: nem külső, testi módon, eszközökkel, hanem belsőleg átformálva.

A nevelés, tanítás tulajdonképpen erről szól! Az iskolában a gyerekek így vezethetők igazán. Lehet külsőleg megfelelni az iskola követelményeinek, ez ott még talán megy is, ha fogcsikorgatva is. De Isten országába így nem lehet bejutni! Hittant is lehet külsőleg, tananyagképp, mint ismeretanyagot venni — de akkor semmi értelme, mert a hit nem pótolható külső jegyekkel, csak akkor ér valamit a hit-tudás, ha belülről jár át a hit.

Ezt jelenti Pál szava: „Akik pedig test szerint élnek, nem lehetnek kedvesek Isten előtt.” (8.) A tanár előtt lehetünk kedvesek akkor is, ha csak testileg törekszünk teljesíteni a feladatokat. Mert iskolai vagy munkahelyi feladatainkat lehet is teljesíteni. Ám Isten akaratát azonban — bármilyen megdöbbentő is — nem! A test „Isten törvényének … nem is tudja magát alávetni” (7.) Valami egészen más kell hát az örökélethez. Mi csak abban tudunk gondolkodni természetünk szerint, hogy véresen megtoroljuk a gaztetteket, a minket ért sérelmeket. Ha a padtársam akár szándékosan, akár véletlenül meglökött, hát akkor kétszer akkorát taszítok rajta… Többre önmagunkból táplálkozva nem vagyunk képesek. Amit az ember nem képes elérni, azt Isten Lelke által nyújtja számunkra.

Életes lélek

Mit is jelent, a Lélek által élni? Először is: folyamat! Nem arról van szó, hogy egyszer történt valami velem, egyszer elhittem/elfogadtam valamit, hanem arról, hogy a Lélek pumpálja bennem folyamatosan az élet vérkeringő lüktetését. A keresztyén élet nem származhat csak a múltból, nem is élhet csak megelőlegezetten a jövőből, hanem a jelenben kell lüktessen, mint ahogyan a szívverésünk is ritmikus, állandó kell legyen. Ilyen ritmusban nyilvánulnak meg a keresztyén élet alapvető lelki folyamatai is, mint pl. az igeolvasás, imádság, gyümölcstermés a mindennapokban, erőgyűjtés és szolgálat, bűnbánat és fel‑ / megszabadult élet. Ahogyan a lélegzet sem hagyhat ki büntetlenül…

Csak 2 lehetőség van! Test szerinti — vagy Lélek szerinti élet. Nincs átmenet, csak kvantumugrás… Életünk külső körülményei, vagy halálunk körülményei, időpontja nem akadályozhatják meg Istent abban, hogy Lelke által (örök)életet ajándékozzon. Az Írás nem a lélek halhatatlanságáról, nem platonizmusról beszél, hanem testi-lelki halálról és szintén testi-lelki feltámadásról. Nem a fegyelmezett életvitel vezet üdvösségre, mely mindig ügyel, hogy Isten akaratát kövesse — hiszen erre az ember képtelen, ahogyan Pál figyelmeztet: „Isten törvényének … nem is tudja magát alávetni” (7.)

„A test törekvése halál, a Lélek törekvése pedig élet és békesség.” (6.) Nincs más esélye a világnak sem, egyéni életünknek sem.

Ámen

Imádkozzunk!

Lelkünk Éltetője! Testünk minden erőfeszítése is legjobb esetben csak sziszifuszi kőgörgetés, hasztalan erőlködés, felesleges sürgölődés lehet. Leginkább azonban mégiscsak be kell vallanunk Előtted, hogy Igéd igazságát ismerhetjük fel, hogy „A test törekvése halál”. Te mégis életet tudsz adni Lelked által. Tedd meg velünk személy szerint is azt a csodát, hogy a Lélek törekvését követve élhessünk, és békességre juthassunk! Bár földi életünk vége mindannyiunknak a testi halál, mégis támassz fel minket is az örökéletre, ahogyan Jézus Krisztust sem hagytad a sírban!

Ámen

Kommentárok:

(A Szent István Társulati Biblia jegyzetei. BibliaTéka CD-ROM. Arcanum Digitéka Kft.):

„Róm 8,5-11.

Lelki ember az, akit áthat a Szentlélek kegyelme. Az isteni természet részesévé vált, megkapta a hitet, reményt, szeretetet, ezért lelki dolgokra törekszik. Akiből mindez hiányzik, az nem keresi a végső célt, megmarad a földieknél. Kegyelem nélkül nem is képes a természetfölötti világ értékeit felfogni. — Az apostol a Szentlelket felváltva hol az (Atya) Isten Lelkének, hol Krisztus Lelkének mondja. Utalás arra, hogy a Szentlélek az Atyától és Fiútól származik. A Szentlélek egyesít bennünket a misztikus test fejével. Nem a maga számára foglal le, hanem Krisztus számára. Egész személyünket megszenteli, a test feltámadását is ő biztosítja.”

(Káldi Biblia jegyzetei. BibliaTéka CD-ROM. Arcanum Digitéka Kft.):

„Róm 8,6

Okát adja, hogy a lélek szerint érzők miért törekszenek lelki javak után.

Róm 8,6

Mások a görögöt így: a test törekvése.

Róm 8,6

Egyik halálra visz, a másik életre és békeségre. A bűnös kivánság alatt levő ember állapotja halál is, mivel az meghasonlás és megoszlás (7. r.); a Szentlélek befolyása alatt levő ember állapota pedig maga az élet és békeség, mivel az az egymás ellen törekvő erők egyesítése.

Róm 8,7

Okát adja, hogy a test szerinti érzület miért vonja maga után az örök halált.

Róm 8,7

mert az természete ellen van. A görög szerint: mivel a test törekvése stb.

Róm 8,9

a Szentlélek Isten (Filip. 1,19.).

Róm 8,9

A ‘lakás’ a Szentlélek Istennel való folytonos eltelést jelenti (Kor. I. 3,16. Efez. 3,17. Ján. 14,23.).

Róm 8,9

nem tartozik Krisztushoz. A Krisztus Lelke ugyanazon Szentlélek, s azért neveztetik igy, mivel a Fiútól is származik (Galat. 4,6.).

Róm 8,10

az ő Lelke, kegyelme által.

Róm 8,10

halandó az eredeti bűn miatt. (Ágost.).

Róm 8,10

de a lélek megnyeri az életet (Ján. I. 4,16. Rom. 5,21.), miután ő a bűn által megöletett, hogy az igazság cselekedeteit gyakorolja (Origen. Erazm.). Mások szerint: a megigazúlásért; úgy hogy értelme ez: A lélek pedig él a megigazúlás kegyelménél fogva.

Róm 8,11

Ha az Isten Lelke folytonos hatással van rátok, akkor Isten az életet nem csak lelketeknek, hanem halandó testeteknek is megadja épen azon Lélekért, kit ti állandólag működni hagytok magatokban. A jámborok testének föltámadásáról és átváltozásáról van szó (Kor. I. 15,51.). Ez a testi átváltozás tehát a lelki átváltozástól függ, és csak azok fognak egykoron dicsőséges testben föltámadni, kik haláluk előtt lelköket a kegyelem által szent és igaz lénynyé engedték átváltozni. Megjegyzendő az is, mikép nem mondatik, hogy megeleveníti a ti holt testeiteket, hanem halandó testeiteket. Ez utóbbi kifejezés jelenti, hogy már a testi átváltozás is annyiban elkezdődik a halál előtt, a mennyiben a lelki átváltozás által ahhoz az alap letétetik. Lásd Ján. 6,55. 38-ik jegyz.”

(Jubileumi kommentár. BibliaTéka CD-ROM. Arcanum Digitéka Kft.):

„Róm. 8,1–17. Akik Krisztusban vannak, azok a Lélek szerint járnak.

A téma közvetlen bevezetését többszöri előzetes utalás után a 7:25-ben kaptuk. A Lélek ajándéka, ennek következményeként Krisztussal való életközösségünk, fiúvá fogadtatásunk, majd a Lélek munkájának végső kiteljesedéseként mennyei örökségünk elnyerése a részlet tartalma.

A bűn uralma alatt élő emberre Isten ítélete nehezedik: az új életben minden elmarasztaló ítélet megszűnik (1–2). Az ember életében bekövetkezett hatalomváltozás folytán életének meghatározó középpontja Krisztus Jézus lett. Ezzel együtt Isten előtt való megállásának módja is megváltozott: nincsen helye vele szemben, de nem is érvényesül ellene semmiféle elmarasztaló, halálos ítélet (ouden katakrima). Ennek hátterében az áll, hogy a helyzet ilyen megváltozásával a Tóra lényege is annyira megváltozott az ember számára, mintha nem is ugyanaz a törvény volna (a nomos itt ismét a Tórát jelenti, nem általános törvényszerűséget, szójátékról sincs szó a párhuzamos mondat felekben). A Krisztusban kapott életet a Lélek tölti el, és ez a Lélek visszaadja a törvénynek Istentől rendelt, szerinte való értelmét, amelyben a törvény Krisztusról tesz bizonyságot, és ismét lehet az élet útja. Ez a törvény (nomos pneumatos) annyira más, mint a törvény régi értelme (nomos hamartias), amely a bűn eszközévé válva halálba vitte az embert, hogy amaz nem csupán helyébe lép ennek mint korrekció, hanem felszabadít alóla mint halálos veszedelem alól, a Lélek erejével.

A törvény ugyan erőtlenné vált a test miatt, de a Lélek elvezet a törvény isteni rendeltetésének betöltésére (3–4). Az említett változást a törvény nem idézhette elő, mert az ember régi-testi énje (dia tés sarkos) megfosztotta erejétől. Isten azonban talált más utat a bűn legyőzésére (peri hamartias ‘a bűnt illetően’, ebben az értelemben) Fiának elküldésében. Őt, aki Lélek, aki mennyei lényénél fogva egészen más, mint mi, belehelyezte a mi életformánkba. Jézus felvette a mi bűnös testünket, és ennek végső következményeként elszenvedte testében a mi bűneink büntetéséül a halált a kereszten. De éppen ez idézte elő a döntő fordulatot. Jézus ‘nem ismerte a bűnt’, így az ő halála nem a bűnös, hanem a bűn halálos ítéletének végrehajtása: térdre kényszeríti a halál hatalmát, és megnyitja annak a lehetőségét, hogy Istennek a törvényben kijelentett akarata teljesíthető legyen – nekünk, akik a test világából a Lélek hatalma alá kerültünk.

A test és lélek ellentéte ki fejeződik a kétféle emberi életforma különbözőségében is (5–8). Az életünkben végbement uralomváltozás azt is meghatározza, hogy merre tartunk. Ez tudatos formában gondolatainkat és törekvéseinket, nem tudatos formában pedig életünk végső eredményét, célját érinti (phronein, phronéma mindkettőt jelenti). A testi ember gondolatai és törekvései nem lehetnek lelkiek: a lelkiek megragadására képtelen is. A lelki ember viszont nem eshetik vissza már egyszer meghaladott életformájába. A testi ember életének végeredménye az Istentől való eltávolodás, a Lélek közösséget és békességet biztosít Istennel. Ezt a testi életforma nem adhatja meg, mert aktív ellenségeskedés Istennel. A testi ember különben sem tud Isten törvénye igazi értelmének engedelmeskedni, mert erre el sem jut. Bármennyire igyekszik kínos pontossággal alkalmazkodni a törvényhez, nem jut túl ennek hamis értelmezésén, így képtelen annak megcselekvésére, ami igazán kedves Isten előtt.

Aki Krisztusban van, annak a Lélek ajándéka múltjának bizonyos fénye, jelenjét meghatározza, de erejének hatása csak a jövőben bontakozik ki teljességében (9–11). Az új életet tehát nem a test határozza meg, hanem a Lélek, éppen azért, mert ennek az életnek belső valósága a Lélek. Krisztus és a Lélek egysége teljes: csak a Lélek (aki az ő Lelke is) helyezhet bennünket az ő hatalma alá. De itt nem állhatunk meg: új életünknek is kemény valósága az, hogy testünk benne él a mostani világkorszakban, és tükrözi kettősségét: ami benne földi, az állandóan a bűn sodrásában él, ezért halott. Viszont a bennünk lakó Lélek az igazság által az élet forrása, és az a Lélek nem áll meg a fél úton. Isten, akinek Lelke bennünk lakik, az új világ első képviselőjeként a halálból életre keltette Jézust: ezt fogja megtenni velünk is a maga idejében. De az az erő, amely által ez be fog következni, már most is bennünk lakik, és ez határozza meg jelenünket a jövőbeli teljesség felől.

Akik tehát a Lélek által Krisztussal közösségben élnek, azoknak életfelfogásukban is meg kell tagadniuk a közösséget a testtel (12–13). Az indicativust ismét az imperativus követi: életünk megváltozásának ténye naponként harcba szólít bennünket a test követelőző igénye ellen. Ez a harc számunkra valóban élethalálharc: ezért kell naponként megtagadnunk önmagunkban a test cselekedeteit (sóma itt a 7:23-beli melé összefoglalása).

A Lélek által Isten fiai, így az ő örökösei vagyunk, Krisztusnak pedig örököstársai, szenvedései után dicsőségében is (14–17). Istentől való függésünk feltétlenségének szemléltetésére Pál eddig megtartotta a rabszolgaság képét. De e függés belső tartalmának megértése útjából csak akkor hárul el minden akadály, ha feltárja a teljes valóságot: a Lélek nem az Isten jogos haragjától való félelem állapotába akar visszavezetni bennünket, nem rabszolgákká akar tenni, hanem Krisztus fiúságának részeseivé. Ennek módja az, hogy minket, akik nem vagyunk természet szerinti fiak, Isten a Krisztusért örökbefogad (hyiothesia, lat. adoptio). A Lélek által hatalmaz fel arra, hogy imádságainkban Atyánknak szólítsuk (arám abbá’ nem kultikus, hanem bizalmas-családi megszólítás), de a Lélek ezen túlmenően prófétai közvetlenségű bizonyságtétellel is tanúskodik Isten fiúvá fogadó intézkedésének valóságáról. Új ‘státusunk’ szerint tehát Isten gyermekei vagyunk, így Isten teljes atyai gazdagságának örökösei az Egyszülöttel együtt. Az ő útja lesz a mi utunkká is: akik együtt hordozzuk vele az ő követésével szükségszerűen együtt járó terheket úgy, ahogyan ő beszélt ezekről, együtt jutunk el vele Isten dicsőségére is.”

(Ravasz László: Az Ó/Újszövetség magyarázata. Kálvin Kiadó):

„6. A LÉLEK MUNKÁJA (8,1—39)

a) A hármas vonatkozás (8,1—17)

A 7. fejezet elvezetett a tökéletes csődhöz. Az ember nem igazulhat meg a maga erejéből, nem igazulhat meg a Törvényből, mert természete szerint romlott, s a Törvény csak ezt a feneketlen és gyógyíthatatlan romlottságot olvassa reá és szentenciázza halálra érte. Pál az embernek ezt a romlottságát, istenellenességét ‘testnek’ nevezi (sarx). Nem a platóni gondolat ez, amely az ember lényében két alkotó elemet különböztet meg, a testet és a szellemet, az anyagot és az észt, az eszmét és a megvalósulását, hanem az embert magát jelenti Isten nélkül, Istentől távol, vele ellenséges törekvésben. Az ilyen testi embernek (anthrōpos sarkinos) is van teste és lelke (sōma és psykhē), de lelkének funkciói is bűnösök, istenellenesek. Természetes, hogy az istenellenesség szívesen fészkel a testben, mert annak ösztöni élete közelebb áll az állatihoz, de azért legmélyebb gyökere nem a testben, hanem az ember gondolkodásában, akarásában, öntudatos és felelős istenképiségében van.

Az ember nem váltható meg, csak akkor, ha mássá lesz. Ez a mássá létel teremtő munka, az ember éppen úgy nem tudja elvégezni, mint az önmaga megteremtését; éppen azért kegyelmi munka, mert végső alapja Istennek felénk forduló szabad és szuverén szeretete; végül személyes munka: maga Isten végzi el, mint a teremtés, mint a váltság objektív részét és előfeltételét a Jézus Krisztus halálában és feltámadásában. Ez a Szentlélek munkája.

A Léleknek ezt a munkáját hármas vonatkozásban mutatja meg az apostol.

1. Krisztussal való vonatkozásban az a műve, hogy az Ő halálának és feltámadásának objektív művét szubjektív folyamattá teszi bennem, úgy amint ezt a 6. részben leírta. Azaz: meghalok Jézussal és feltámadok Krisztussal. A keresztség által az Ő halálában eltemettetem, és vele új életre kelek. Bűneim meghalnak: Krisztus eleget tesz érte, és eltörli. Én elfordulok a testtől, amelyben Isten ellensége voltam, s Vele megbékélek. Újjá leszek a feltámadott Krisztusban, az Élet fejedelmében azáltal, hogy ő él bennem, én az Ő tagja vagyok, én az Ő testének, az egyháznak élő sejtje vagyok, s az enyém mindaz, ami a Krisztusé. Ezt a Krisztussal való titokzatos életegységet az apostol kétféle módon szokta kifejezni: vagy úgy, hogy Krisztus él bennem, ezt szemlélteti például a jánosi hasonlat a szőlőtőkéről és a vesszőkről; vagy úgy, hogy én élek a Krisztusban, ezt szemlélteti — Pál szerint! —, az olajfahasonlat, mikor az elültetett, beoltott rügyszem él, táplálkozik az olajfa zsírjából.

2. Istennel való vonatkozásban nyilvánvaló, hogy ez magának Istennek a személyes műve. Ő bocsátotta el az Ő fiát e világba a bűn testének hasonlatosságában; Ő kárhoztatta a bűnt a testben, Ő támasztotta fel a Jézust a halálból, s most ugyanaz az Isten törli el a bűnt, tulajdonítja nekünk a Krisztus halálát, ugyanaz támaszt fel a halálból, először most, az újjászületésben, azután ‘ama napon’ a halálból való feltámadás által (megeleveníti a ti halandó testeiteket is az Ő tibennetek lakozó Lelke által). Így leszünk ellenségekből fiakká. Egyszerre elvész a szívünkből minden félelem, amivel a bűnös ember a haragvó Istenre gondolt; lehull minden bilincs, amely minket az ősi Ellenség szolgálatába kötözött; eltelünk az öröm, a bizonyosság, a szabadság érzésével, és felszakad Belőlünk a kibékült szövetség társalkodása s mi elkiáltjuk a miatyánk első szavát: Abbá, Atyám!

3. Saját magunkhoz való vonatkozásban ez a munka azt jelenti, hogy a Lélek megragadja a bennünk levő szellemi magot, tehetséget, azt alakítja át, szüli újjá; teszi a maga eszközévé úgy, hogy úrrá lesz felettünk egészen. Bűnös testünknek (sarx) ösztönei, kívánságai lassankint meghalnak, mint a fa levelei, melynek gyökerét elvágták; rajtunk úrrá lesz az új páthosz, ami testi életünket is a Lélek szolgálatába állítja, és egész valónkat megszenteli, hogy szeplőtlenül állítsa a Vőlegény elé, annak eljövetele alkalmára. Ezzel Krisztus örökös társai lettünk, Isten örökségének: ígéreteinek részesei. Idelenn még vele együtt kell szenvednünk, de majd — ama napon — vele együtt dicsőülünk meg.

Az ember, a Törvény azt mondta: nem lehet, halál! Isten, a Lélek azt mondja: lehet, élsz! És végbeviszi. Ez a Lélek munkája.”

(A Biblia ismerete kommentársorozat. Keresztyén Ismeretterjesztő Alapítvány):

„8:5-8. Ezekben a versekben Pál egy közvetett kérdésre válaszol: Mit jelent test szerint élni, és mit jelent Lélek szerint élni? Elmagyarázza, hogy az előbbi esetben az emberek a test dolgaival törődnek (phronousin, jelen idő, ‘folyamatosan törekedni, ügyelni valamire’). A hitetlen embernek csak bűnös érdeklődési köre van, és nem foglalkozik Istennel. Ennek pontosan az ellentéte érvényes azokra, akik a Lélek szerint élnek. Ők a Lélek dolgaival foglalkoznak. A bűnös természet és az emberben lakó Lélek harcban áll egymással (Gal 5:17).

De milyen különbséget eredményez az, ha valaki a test dolgaival törődik vagy a Lélekével? Pál újból rámutat: A test (tés sarkos, ‘a hús(test)é’) törekvése (phronéma, ‘gondolkodásmód’, ‘igyekezet’; vö. Róm 8:6b-7) halál, vagyis egyenlő a halállal, oda vezet minden formájában (testileg is, lelkileg is). A Lélek törekvése (phronéma, ‘gondolkodásmód’, ‘igyekezet’) pedig élet (örök, feltámadott élet) és békesség, azonnal (5:1) és véglegesen. A 8:7-8-ban Pál csak a test törekvésével (phronéma tés sarkos, ‘a bűnös természet gondolkodásmódja, igyekezete’; vö. 6. v.) foglalkozik, hogy elmondja, miért végződik halállal. Mert ez (1) ellenségeskedés Istennel (vö. 5:10); (2) az Isten törvényének nem veti alá magát; (folyamatos jelen idő, ‘soha nem veti alá magát’, és (3) nem is tudja magát alávetni. Ennek az az eredménye, hogy akik pedig test szerint élnek, nem lehetnek kedvesek Isten előtt (jelen idő: nem képesek erre). A meg nem tért emberek élete teljesen mentes a lelki élettől és a lelki képességtől. Az a hívő tehát, aki megadja magát a bűnös természetnek, úgy viselkedik, mint a hitetlen (vö. 1Kor 3:3).

8:9-11. Miután Pál tárgyilagosan beszélt a kétféle természetről, közvetlenül szólítja meg olvasóit. Ti azonban nem test szerint éltek, hanem Lélek szerint, (szó szerint: ‘nem a húsban vagytok, hanem a Lélekben’), ha (eiper, ‘ha, amint a tények mutatják’; vö. 17. v.) Isten Lelke lakik (folyamatos jelen idő ‘lakozik, állandóan ott lakik’) bennetek (vö. 11. v.). A hívőben lakó Szentlélek teljesen más élettel ajándékozza meg (2Kor 5:17). Ugyanakkor ennek ellenkezője is igaz: De akiben nincs a Krisztus Lelke, az nem az övé (szó szerint: ‘nem őbelőle való’). Mivel csak a Szentlélek ad lelki életet, az ember nem kapcsolódhat Krisztushoz a Szentlélek nélkül.

Az ‘Isten Lelke’ és ‘Krisztus Lelke’ kifejezések váltakozó használata Krisztus istensége mellett szóló bizonyíték. Ez a kijelentés azt is világossá teszi, hogy a Szentlélek jelenléte a Jézus Krisztusban hívő ember ismertetőjele (vö. 1Jn 3:24; 4:13). Egy másik jelentős tény, hogy a Róm 8:10 egyenlőségjelet tesz Krisztus jelenléte (Krisztus bennetek van) és a Szentlélek jelenléte között (9, 11. v.). Ez újabb érv a Szentháromság bibliai igazsága mellett. A 10. vers – a 9b és a 11. vershez hasonlóan – olyan feltételes kijelentés, ahol a görög nyelvben a feltétel várhatólag teljesül. Így a ha fordítható úgy is, hogy ‘mivel’ vagy ‘mert’. Krisztus jelenléte következtében, bár a test a bűn miatt halott (vagy ‘halálra ítélt’; vö. 7:24), a Lélek azonban életet ad az igazság által. Krisztus igazsága miatt, amit Isten a hívő embernek tulajdonít, a hívő élhet lelkileg. Isten az ő örök lelki életét ültette el a hívőben a benne lakó Szentlélek és Jézus Krisztus által, itt és most, még akkor is, ha a hívő ember teste is romlandó.

Ezután Pál rátér egy még nagyszerűbb ígéretre (8:11). Mivel Isten feltámasztotta Jézust a halottak közül (vö. 4:24; 6:4), megígéri a hívőknek, akikben ott lakik az ő Lelke (vö. 8:9), hogy: életre kelti halandó testeteket is a bennetek lakó Lelke által. Más szóval, Isten lelkileg feltámadott életet ad most (6:4, 8 11) minden hívő romlandó testébe, és testi feltámadást a jövőben magának a romlandó testnek (6:5; 1Kor 6:14; 15:42, 53; 2Kor 4:14).”

(William MacDonald: Újszövetségi kommentár. Evangéliumi Kiadó):

„8,6 A testi gondolkodásmód – vagyis a bukott természet hajlama – halál. Ez a halál egyrészt a jelenlegi élvezeteket, másrészt az örök sorsot illeti. Mindebben potenciális halál van éppúgy, mint a méreg túladagolásában.

A szellemi gondolkodásmód élet és békesség. Isten Szelleme az élet garanciája, amely valóban élet, békesség Istennel, és a nyugalom élete.

8,7 A hústest gondolata halál, mert ellenségeskedés Isten ellen. A bűnös Isten ellen lázad, és aktív ellenségeskedésben él. Ha erre bármilyen bizonyíték szükséges, ez legvilágosabban az Úr Jézus Krisztus megfeszítésében látható. A hústest gondolata nem engedelmeskedik Isten törvényének. Saját akaratát követi, nem Istenét. Saját ura akar lenni, nem ismeri el Isten uralmát. Természete olyan, hogy nem tudja alávetni magát Isten törvényének. Nemcsak a hajlam hiányzik, hanem az erő is. A hústest halott Isten számára.

8,8 Nem meglepő tehát, hogy akik hústestben vannak, nem lehetnek kedvesek Isten előtt. Gondoljuk csak meg! Egy meg nem váltott ember semmit sem tehet, ami kedves lenne Istennek. Nincsenek jó cselekedetek, nincsenek vallási rendelkezések, nincsen áldozati szolgálat, abszolút semmi sincsen. Először el kell foglalnunk a vétkes bűnös helyét, és elfogadni Krisztust a hit határozott cselekedetével. Csak ezután nyerhetjük el Isten jótetszését.

8,9 Amikor valaki újjászületik, már nincs többé hústestben, hanem Szellemben van. Más szférában él. Ugyanúgy, ahogyan a hal a vízben él, az ember pedig a levegőben, így él a hívő Szellemben. Nemcsak ő él Szellemben, hanem a Szellem is őbenne. Ha Krisztus Szelleme nem lakik benne, nem Krisztusé. Bár a kérdés az, hogy vajon a Krisztus Szelleme azonos‑e itt a Szent Szellemmel, az a feltételezés látszik leginkább beleilleni a szövegösszefüggésbe, hogy igen.

8,10 A Szellem szolgálata által Krisztus valósággal a hívőben van. Meglepő arra gondolni, hogy az élet és dicsőség Ura testünkben lakik, különösen, ha tudjuk, hogy ezek a testek a bűn miatt halálnak vannak alávetve. Valaki azt mondhatja, hogy még nem halottak, ahogyan ez a vers – úgy tűnik – állítja. Nem, de a halál ereje már munkálkodik bennük, és elkerülhetetlenül meg fognak halni, hacsak az Úr közben vissza nem jön.

A testtel ellentétben a szellem élet az igazságért. Noha valamikor halottak voltunk Isten számára, de megelevenedtünk az Úr Jézus Krisztus megigazító munkája révén halálában és feltámadásában, és így Isten igazságot tulajdonított nekünk.

8,11 Az tudvalévő, hogy a test még a halálnak van alávetve, de nem kell, hogy ez riadalmat vagy csüggedést okozzon. Az a tény, hogy a Szent Szellem a testünkben lakik, garancia arra, hogy ahogyan Krisztust feltámasztotta a halálból, megeleveníti a mi halandó testünket is. Ez lesz megváltásunk végső cselekedete, amikor testünk megdicsőül, a mi Megváltónk dicsőséges testéhez hasonlóan.”

(Jeromos Bibliakommentár. Szent Jeromos Katolikus Bibliatársulat):

„82 4. hogy a törvény követelése teljesüljön: A Lélek, az új élet isteni elvének ereje által az az igazság, melyet a törvény követelt, végre beteljesülhet. A kulcsszó itt a dikaióma, amelynek a jelentése vitatott; a legvalószínűbb, hogy azt jelenti, a törvény ‘követelménye, parancsolata’, ti. egy ideális követelmény (ld. 2,26; vö. BAGD, 198; K. Kertelge: EWNT 1. köt., 809). bennünk, akik nem test szerint járunk, hanem Lélek szerint: A törvény elénk állított egy ideált, de nem tette képessé az embereket arra, hogy azt elérjék; most mindez megváltozott. A Lélek lehetővé teszi számukra, hogy legyőzzék a testet, és elérjék azt a célt, amelyet a törvény egykor kijelölt. A görög participium a mé tagadószóval egy kikötést fogalmaz meg, vagy feltételes jelentéssel látja el a kifejezést, ‘feltéve, ha nem test szerint járunk’. Ezzel jelzi, hogy a keresztény életvezetés nem olyasvalami, ami automatikusan következik a keresztségből; szükség van az abban megjelenő isteni kegyelemmel való együttműködésre. A ‘test’ és ‘Lélek’ ellentétét az 5-13. versekben fejti ki. 5. akik test szerint élnek: Vagyis akiket az életben az önérdek mozgat. {

} 6. a test törekvése halál: A természeti ember minden igyekezete a halálra összpontosul (a teljes halálra; ld. az 5,12-höz fűzött megjegyzést). Hasonlítsuk össze Gal 5,21-gyel: ‘akik ilyeneket cselekszenek, nem öröklik Isten országát’. Ennek szöges ellentéte a Lélek igyekezete, ‘élet és béke’. Pál sejteti, hogy a megváltatlan embert hajlamai az Istennel szembeni ellenségességre indítják: ezt 8,7-ben fogalmazza meg nyíltan. A Lélek által azonban az emberek kiengesztelődésre és békére találhatnak Istennel. 7. az Isten törvényének nem veti alá magát: Ez a vers újrafogalmazza a 7,22-25-öt, de tovább is megy azzal az állítással, hogy a földi gondolkodású ember alapjában véve alkalmatlan arra, hogy Isten törvényének engedelmeskedjék, hiszen nincs ereje felülemelkedni a belső konfliktuson, amikor szembekerül a törvénnyel. Az Istennel szembeni ellenségesség a felelős a törvény parancsolatainak nyílt megszegéséért. 8. nem lehetnek kedvesek Isten előtt: Pál semleges kifejezést választ arra, hogy kifejezze az emberi élet célját: Isten előtt kedvesnek lenni. Ez olyan cél, amit zsidó is, keresztény is maga elé tűz (vö. 2Kor 5,9), de amelyet olyasvalaki nem érhet el, akin az énje uralkodik (‘testben’); ‘a Lélekben’ kell lenni, azaz ‘a Lélek szerint’ élni (8,5).

83 9. ha Isten Lelke lakik bennetek: A Lélek, mint a keresztény élet új hajtóereje, ‘Istentől’ származik, ugyanabból a forrásból, amelyből az üdvösség egyéb megjelenései. A megkeresztelt keresztény ember nemcsak a ‘Lélekben’ van, hanem most a Lélekről is azt mondja Pál, hogy őbenne lakik. A ‘lelki’ ember és a Lélek kölcsönös kapcsolatának ilyen kifejezése elejét veszi annak, hogy az isteni életben való emberi részvételt túl könnyedén helyi vagy térbeli értelemben értelmezzük. Mind a két forma ugyanazt az alapvető valóságot fejezi ki. A tagmondat elején Pál az eiper kötőszót használja, melyet ‘mivel’ alakban fordítunk, de lehet ‘ha, valóban’ jelentése is. Krisztus Lelke: Figyeljük meg, hogyan használja Pál felváltva az ‘Isten Lelke’, ‘Krisztus Lelke’, és ‘Krisztus’ szavakat, amikor az isteni életben való emberi részvétel sokarcú valóságát próbálja kifejezni (ami ennek a többféle ki-fejezésnek a szentháromság-teológia kialakulására gyakorolt hatását illeti, ld. → 82:61-62). az nem az övé: A Krisztushoz tartozás csak az emberek ‘lelkivé válása’ révén lehetséges. Ez nem pusztán a Krisztus ügyével való külsődleges azonosulás, még csak nem is hálás tudomásulvétele annak, amit valaha az emberiségért tett. Ehelyett a Krisztushoz tartozó keresztény ember az, aki hatalmat kap, hogy ‘Istennek éljen’ (6,10) Lelkének életre keltő hatása által. 10. ha pedig Krisztus bennetek van: Vagy a Lélek (8,9); vö. Gal 2,20; 2Kor 5,17. a Lélek életet ad: Pál a pneuma jelentéseit használja ki. A 8,9-ben nyilvánvalóan az Isten Lelkéről van szó, de tudatában van annak is, hogy a szó értelmének van egy emberi összetevője is, amely ellentétbe állítható a ‘testtel’ (→ 82:105). A Lélek, a keresztény életerő forrása nélkül az emberi ‘test’ olyan, mint egy holttest, a bűn befolyása miatt (5,12), de Krisztussal egységben az emberi ‘lélek’ él, hiszen a Lélek megeleveníti a halott embert az igazság ajándéka által (ld. Leenhardt: Romans, 209; vö. M. Dibelius: SBU 3 [1944] 8-14). 11. annak Lelke... aki feltámasztotta Jézust: Mint a 8,9-ben, a pneuma az Atya Lelke, akinek a feltámadás hatékonyságát tulajdonítja (ld. a 4,24-hez és a 6,4 magyarázatát). A keresztény embert megelevenítő erőt így a forrásig visszavezeti, hiszen a Lélek az Atya jelenlétének és hatalmának megnyilvánulása a világban, Krisztus feltámasztása óta és által. életre kelti halandó testeteket is: A jövő idő a megelevenítő Léleknek a keresztények eszkatologikus feltámadásában játszott szerepét fejezi ki. Feltámadásakor Krisztus az Atya dicsősége által (6,4) a keresztények feltámasztásának hatóerejévé vált (ld. 1Tessz 4,14; Fil 3,10.21; 1Kor 6,14; 2Kor 4,14 82:58-59). Lelke által: A görög ÚSz modern szerkesztői a dia‑t genitivus-szal olvassák, amely a Lélek eszköz szerepét fejezi ki az emberek feltámasztásában (így az א, A, C kéziratok). Egy másik jól adatolt olvasat a dia + accusativus, amely a Lélek méltóságát hangsúlyozná (így a B, D, G kézirat és a Vulg.), ‘Lelke miatt’. Az ‘övé’ mindkét esetben Krisztusra vonatkozik (ZBG *210; BDF, 31.1.), mert a feltámadott Krisztus viszonylatában van a Léleknek életadó ereje. {

} 13. de ha... megölitek a test cselekedeteit, élni fogtok: Ez és a 12. vers zárja le a megelőző fejtegetést, és átmenetet képez a következő szakaszhoz. Pál érezteti, hogy a megkeresztelt keresztény ember még foglalkozhat a sarx által uralt ember ‘cselekedeteivel, dolgaival’. Ezért figyelmeztet: használjátok a kapott Lelket; ezzel tartoztok Krisztusnak.”

(Szabó Andor: Lábam előtt mécses a Te igéd. Kálvin Kiadó):

„LÉLEK SZERINTI ÉLET

Róm 8,5-8

Kétféle életforma lehetséges. A test szerinti élet nem azonos testben élt földi sorsunkkal, ami kegyelemből válhat a Lélek szerinti élet hordozójává. Erre mindenkinek van lehetősége, a hívő pedig tudatosan kérje Istentől. — A test szerint élőnek minden szándéka és akarása, gondolata és tette a test által meghatározott körön belül mozog, halvány elképzelése sincs arról, hogy lehetséges az életvitelnek másik módozata is. A kérdés összetettebb olyankor, ha valakinek tanítják, s még kedvvel is tanulja Isten dolgait, amíg azonban be nem költözik szívébe a Szentlélek, a szándék és a megvalósítás a testi törekvések járszalagján mozog, s képtelen átváltani Lélek szerinti tettekre. Nyugalmi helyzetben, kiegyensúlyozottan ez nem olyan feltűnő, válságban azonban azonnal megmutatkozik. A testnek minden törekvése végső soron a halál jegyeit viseli magán, végkimenetelében a kárhozatos halál felé sodródik és oda visz magával másokat is. Más megközelítésben: az ilyen ember állandóan szembeszegül Istennel, iránta folyamatos ellenségeskedés kavarog szívében. Alá kellene vetnie magát Isten törvényének, s ezúttal is az Isten és a felebarát iránti szeretetről lenne szó, amire áll a kijelentés, hogy az Ő parancsolatai nem nehezek (1Jn 5,2). A test szerinti indulat azonban terhesnek érzi, menekül előle és rendkívül leleményes, ha kifogásokat kell előkotornia a maga mentségére. Nem csökkenti felelősségét, hogy a bűn miatt — mely készséges szövetségesre lel testének tagjaiban — képtelen is rá, hogy magát Isten törvényének alávesse. Az alávettetésnek még a gondolatától is irtózik, s riadtan szolgaságnak képzeli azt, pedig nem az, hanem a gyönyörűséges iga felvétele, ami azért ígéretes, mert Jézus akkor is magáénak vallja, ha már magunkra vettük, nem veti ki a nyakából, sőt együtt hordja velünk (Mt 11,28kk).

Vegyük számba a Lélek szerinti élet jellemzőit is, hogy kívánatosabbá váljék számunkra. A Lélek dolgai az igazán megáldottak, ha azokra törekszünk, a Szentlélek igyekezetében és tetteiben vállalunk részt, s Ő maga sem vesz magára kevesebbet, ha részt kérünk törekvéseiből. A Lélek életet munkál, földi viszonylatban is az örök élet jellemzői mutatkoznak meg általa indulatok, szándékok, szavak és tettek során. Az általa vezérelt élet már itt békesség Istennel, s a műve békesség emberek között is. Átadva magunkat a Lélek törekvéseinek, leszünk kedvesek Isten előtt. Ez az átadás nem mesterkélt, ünnepi kedveskedés csupán. Isten tetszése annak következménye, ha akarata szerint a Lélek törekvésének engedünk. Ezt mellőzve képtelen vállalkozás, hogy Istennek tetszőek legyünk. A testies indulat szomorúságot kelt és gondot okoz Istennek, hogy mi módon lehetne bennünket mégis rávinnie a Lélek szerinti élet ígéretes útjára. Kérjük és fogadjuk is el, hogy betöltsön a Szentlélek ajándéka, s így fognak érvényesülni életünkben az Ő szempontjai és szándékai. Aki ezt vállalja, áldást kap, áldáshozó lesz, és soha nem fog kiüresedni.

AKI ÉLETET AD

Róm 8,9-11

Bár az apostol még nem ismeri személyesen a római gyülekezetet, hitük bizonyságai alapján bízvást írhatja: ti azonban nem test szerint, hanem Lélek szerint éltek. A felelős pásztor szólal meg, midőn hozzáteszi: ‘ha Isten Lelke lakik bennetek’. Önvizsgálatra indító megjegyzés, s nem nélkülöz egy csipetnyi iróniát sem! A korinthusiaknak keményebben kellett fogalmaznia: ‘Önmagatokat tegyétek próbára..., vizsgáljátok meg!’ (2Kor 13,5). Annak hallatán pedig, hogy akiben nincs a Krisztus Lelke, az nem az Övé, senkinek nem juthat eszébe, hogy még több felvilágosítást kérjen, mert — úgymond — nem értette pontosan, miről is van szó, hiszen ez félreérthetetlenül arra ösztönöz, hogy minden hívő tisztázza valódi helyzetét Isten előtt, hol is tart.

E helyütt rá szoktak mutatni arra, hogy a Szentlélek a Krisztus Lelke is, tehát nemcsak az Atyától adatott a Lélek, de a Fiútól is (filioque tan). Mégse időzzünk soká e gondolatoknál, mert nem tárgyszerű, ha előzetes hitelvekhez utólagos bizonyítékokat keresünk a Bibliában. A dogmatika maga is igen törékenynek bizonyulhat, ha az igét csak eszköznek tekinti állításai alátámasztására. Igazából nem is az a helyes kérdés, hogy mit mond az ige erről vagy arról, hanem, hogy mit mond nekem, s nekünk Isten, amikor igéjében kijelenti magát. Egyedül ez adja meg az igének az őt megillető tiszteletet. Az ige előtt tehát mindenkinek le kell szállnia a magas lóról, de még a vesszőparipáról is!

A test akkor halott, ha Krisztus bennünk van. Más szavakkal ugyanezt jelenti, hogy a testben eljött, Krisztus kárhoztatta a bűnt a testben (3). A 6,3 és 7,4 szerint Krisztusban, az Ö halálában Vele együtt meghaltunk a törvény meg a bűn számára is, kivétettünk hatalmuk alól. A test haláláról szólván az összegezés tömör. Több összetevőjű jelentése kétségtelenül magában foglalja testünk halandóságát is, mert ugyanazt a szót alkalmazza a testre, mint amit a 11. v.-ben használ, amikor a test feltámadásáról beszél.

Halandó testünkben, a jelentést kitágítva: létünkben, idegen szóval: egzisztenciánkban viszont már most megjelent az élet, amit Krisztusban kapott megigazulásunk alapján a Lélek munkál bennünk. Ne sajnáljuk tehát a test szerinti élet korai megítéltetését, áradjon szét szívünkben a Lélek által már nekünk adott élet feletti öröm. Új teremtés ez, a mennyei élet kezdete, s a folytatásból részesedni fog majd a halandó test is. Mert ha Isten Lelke lakik bennünk, az, aki Jézust feltámasztotta a halottak közül, annak rendje szerint életre fogja kelteni halandó testünket is — lelki testként — bennünk lakozó Lelke által. Ebben majd Istennek már itt elkezdett műve teljesedik ki. S bár a Szentírás nem tanítja a lélek halhatatlanságát, de tud az ember lelkéről is, mely a Szentlélekkel egybefogva és áthatva él és vár a teljességre, mert Isten nem elégszik meg a lelkünkkel, hanem teljes valónkat formálja át majd a feltámadás erejével.”

(Cornelis van der Waal: Kutassátok az Írásokat! Iránytű Kiadó):

„5. Kegyelemből megújult élet (6:1—8:8)

…

A hálaadás törvénye. Éppen ezért Krisztus hús-vér emberré lett, hogy a törvény követeléseinek eleget tegyen és megítélje »a testben« való bűnt. Az adventnek ez a jelentősége: Krisztus olyanná lett, mint közülünk egy, és adta nekünk a Szentlelket, hogy segítségünkre legyen »a test« elleni harcunkban.

Nem kell félnünk a törvény kárhoztatásától, mert megszabadultunk a törvénytől. Ez azonban nem jelenti azt, hogy nem fontos a törvénynek engedelmeskednünk. Krisztusban visszakapjuk a törvényt — mint a hálaadás törvényét, hogy a Lélek szerint éljünk.

6. Lélek szerint élni (8:9-39)

Az új teremtés örökösei. Vannak akik, a keresztyén emberek kétféle csoportját különböztetik meg. Az egyikbe azok tartoznak, akik csak hisznek, a másikba azok, akik vették a Lelket. Ez utóbbiakat természetesen magasabbrendű keresztyéneknek tartják. Ez azonban hamis szembeállítás, mert Pál azt mondja: »akiben nincs a Krisztus Lelke, az nem az övé« (8:9), mármint Krisztusé.

Ezt az állítást meg is fordíthatjuk és pozitív módon is megfogalmazhatjuk: aki Krisztusé, abban Krisztus Lelke van. Ez a Lélek arra indít, hogy engedelmesen éljünk, harcolva »a test« ellen. A Lélek tesz bizonyossá afelől is, hogy naponta feltámadunk, és egy napon majd testileg is feltámadunk a sírból. Új teremtés vár ránk!

Aki engedi, hogy a Lélek vezesse őt a mindennapi életben, az Isten fia. Ez azt jelenti, hogy örökös is — Krisztus örököstársa, az új teremtés örököse.

...”

(W. E. Vine: A rómaiakhoz írt levél. Evangéliumi Kiadó):

„VIII. FEJEZET
Élet Krisztusban a Szellemmel összefüggésben (8,1-39).
A Szellem, mint az élet eszköze és az erő az igazsághoz
(8,1-11)

Bevezetés

Ebben a fejezetben az apostol folytatja levelének központi témáját, amely a Krisztusban való életről szól. Az 5. fejezetben bemutatta ennek az életnek az alapját; a 6. fejezetben annak gyakorlati hatását Isten felé; a 7. fejezetben a törvény képtelenségét arra; hogy elvégezze a szabadítást, ami annak teljességéhez szükséges. A 8. fejezetben bemutatja (a) ennek az új életnek a jellegét Isten Szellemének működése alatt, és (b) a jövőbeli eredményeket, amelyek mind Urunk Jézus Krisztus által a törvény hatalmából való szabadulás hatásait mutatják. Így mutatja be Isten bennünk lakozó Szellemének hatalmát, szemben a törvény tehetetlenségével, ugyanakkor a hívő ember örök biztonságát tanítja.

A fejezet öt részre oszlik, a részeket meglehetősen világosan jelzi a csúcspont, az utalás a ránk váró dicsőségre.

Az első szakasz a 11. verssel végződik. Itt a dicsőséget halandó testünk megelevenedéseként mutatja be. {

} A második szakasz a 17. verssel ér véget. A dicsőség itt örököstárs mivoltunk Krisztussal, amely jelenlegi vele való szenvedésünk eredménye. A harmadik szakasz a 23. verssel végződik, rámutatva testünk megváltására, és annak eredményére a sóhajtozó teremtés megszabadulására. A negyedik szakasz a 30. verssel fejeződik be, amely megdicsőülésünkről beszél Krisztussal. Ez Isten kegyelmi cselekedeteit koronázza meg. Az ötödik szakasz azzal a bizonyossággal zárul, hogy Istennek irántunk Krisztusban mutatott szeretete felbonthatatlan.

…

NÉGY ELLENTÉT (5-8. v.)

Bevezetés

Ezek az ellentétek különböztetik meg a megújultat a meg nem újulttól. Ezek a következők: (1) ellentét személyekben (5a v.), (2) ellentét célokban (5b v.), (3) ellentét eredményekben (6. v.), ellentét feltételekben (7-8. v.).

5. vers. Mert a test szerint valók — Vagyis azok, akik az ember romlott természetének uralkodó elve szerint élnek.

a test dolgaira gondolnak; a Szellem szerint valók pedig a Szellem dolgaira. — A froneó, gondolni, érezni itt azt jelenti, hogy a gondolkodást valamivel szabályozni, abból utasítást és vezetést nyerni. Lásd a 4. vershez írt jegyzetet.

6. vers. Mert a testnek gondolata halál; — A fronéma a megelőző versben lévő froneó igének megfelelő főnév, és azt jelenti ‘gondolat’. Az ÚSZ-ben csak ebben a fejezetben található, ebben, valamint a 7. és 27. versben. Azt jelzi, ami valakinek az eszében van, a gondolatokat és szándékokat. Meg kell különböztetni a fronészisz-től, ami értelmet, okosságot jelent. A halál témájához lásd a 6,21-et. Itt nemcsak a végső sorsról van szó, hanem az Istentől való elidegenedés jelenlegi tényéről is (lásd: 7. v. és vö. 1Tim 5,6).

a Szellem gondolata pedig élet és békesség: — A békesség itt nem a megbékítés cselekedete, amely Krisztus halála által valósult meg, mint az 5,1-ben, hanem magának a megbékélés állapotának élvezése.

7. vers. Mert a test gondolata ellenségeskedés Isten ellen; — Az olvasó figyelmét most nemcsak jelenlegi állapotára irányítja rá, hanem Isten iránti magatartására is. Ez a legfontosabb. Ehhez a ponthoz vezet a Szentírás, minden tanításában. A Biblia nem erkölcsi filozófia. Minden attól függ, hogy Isten hogyan szemléli a dolgokat és hogy milyen az emberek állapota az Ő szemében. A hústest gondolata ezért szemben áll Istennel, nem hajlandó elismerni az igényeit.

minthogy az Isten törvényének nem engedelmeskedik, — Az igeidő folyamatos jelen, állandó és normális állapotot fejez ki. Az ige úgynevezett közepes igealakban van, jelezve, hogy valaki önként aláveti magát egy másik valaki akaratának. A jelentése tehát az, hogy a hústest gondolata nem veti magát alá Isten törvényének; elutasítja, hogy az őt ellenőrizze. Ez nem csak közömbösség, hanem tényleges ellenségeskedés.

mert nem is teheti. — Ami a lényegi jellemvonást illeti, a hústest gondolata nem veti magát alá Isten törvényének, és ami belső természetét illeti, nem is tudja; lehetetlen megjavítani, hogy engedelmeskedjen neki. A természeti ember sohasem foghatja fel a Szellem dolgait, meg sem ismerheti (1Kor 2,14).

8. vers. Akik pedig testben vannak, nem lehetnek kedvesek Isten előtt. — A ‘pedig’ szó összekapcsolja ezt a megállapítást a 7. versben lévő elsővel, amely azt erősíti, hogy a ‘nem lehetnek kedvesek Isten előtt’ ellenségeskedést jelent Vele. ‘Akik pedig testben vannak’, egy másik leírása azoknak, akik ‘testben vannak’ (5. v.). Az egyik az állapotot, a másik a jellegzetes hatásokat fejezi ki.

9. vers. De ti nem vagytok testben, hanem szellemben — Mint ahogyan a ‘hústestben’ szó kifejezi azoknak állapotát, akik a ‘hústestet követik’, ugyanúgy a ‘szellemben’ szó kifejezi azoknak állapotát, akik ‘a szellemet követik’ (5. v.). Az ellentét a két uralkodó elem között van, amelyek a különböző embereket irányítják (lásd a 4-7. versekhez írt jegyzetet).

ha ugyan az Isten Szelleme lakik bennetek. — Ez nem olyan állapotot fejez ki, amely szerint a hívő ember szellemben lehet, hanem egy olyan tényt állapít meg, amely minden hívő emberre érvényes; mert ez az igehely az újjászületett és újjá nem született állapot között tesz különbséget, ahogyan a következő megállapítás mutatja.

Akiben pedig nincs a Krisztus Szelleme az nem az övé. — Ez az Istenség hármas egységének tanát tanítja; mert a Szent Szellem mind Isten Szelleme, mind Krisztus Szelleme. Ha Isten Szelleme bennünk lakik, akkor Krisztus Szelleme lakik bennünk. A Szent Szellemet minden egyes hívő megkapja újjászületésének pillanatában, hogy bennük lakozzon; ‘amelyben hittetek’ (vagyis hit hatására) ‘megpecsételtettetek az ígéretnek ama Szent Szellemével’ (Ef 1,13). Minthogy Krisztus Szelleme, nélküle nem lehet Krisztushoz tartozni. Lásd a 2Korintus 13,5-öt. Az ellentétes állapotok a következők: ‘nem hústestben’ és ‘nem az övé’.

10. vers. Hogyha pedig Krisztus tibennetek van, — A Szent Szellem bennünk lakása magának Krisztusnak bennünk lakása, lásd: Efézus 3,16-17.

jóllehet a test holt a bűn miatt, — A test, az emberi szervezet a bomlás csíráit tartalmazza és halandó, vagyis halálra van ítélve az események rendje szerint a bűn miatt. Vö.: 5,12.14. A hívő ember testéről azt mondta, hogy halott (jóllehet él a testben), olyan értelemben, ahogyan valamilyen tény elkerülhetetlenségéről beszélünk.

a szellem ellenben élet — A szellem, miután megelevenedett az újjászületéskor, az élet elidegeníthetetlen alapjának birtokában van, de csak ha örökre biztonságba van helyezve Isten Szellemének hatalma folytán.

az igazságért. — Azaz, annak a ténynek a következtében, hogy Isten igazságot tulajdonít annak, aki hisz.

11. vers. De ha annak a Szelleme lakik bennetek, aki feltámasztotta Jézust a halálból, — Ez a leghosszabb címe a Szent Szellemnek az ÚSZ-ben. Krisztus feltámasztásának témájához lásd a 4,24-25; 6,4.9; 7,4 igehelyeket. Mint a többi helyeken, úgy itt is az, hogy ‘a halálból’ szó szerint: ‘közülük’ (ek).

Ez a második és az egyetlen hely a levélben, ahol egyedül használja a ‘Jézus’ megnevezést. Az első a 3,26-ban volt és ott arra használta, hogy leírja őt, mint a hit tárgyát. Itt feltámadásával kapcsolatban alkalmazza rá, mint aki záloga mindannak, ami benne biztosított a hívő számára.

Ugyanaz, aki feltámasztotta Krisztus Jézust a halálból megeleveníti a ti halandó testeteket is — Krisztus kettős címéhez lásd az 1,1-hez írt jegyzetet. A zoopoieo szóhoz lásd a 4,17-hez írt jegyzetet. Nem az erő megújítását jelenti. Nem arról van szó, hogy életnek és erőnek valamilyen speciális energiájából részesül testünk a jelenlegi állapotában, hanem az Úr kiáltásának rá gyakorolt hatásáról az elragadtatáskor (1Tesz 4,17; Fil 3,20-21; 1Kor 15,52-53). Ami halandó, azt akkor ‘elnyeli majd az élet’. Az ebben a tizenegyedik versben lévő megállapítást kapcsolatba lehet hozni azzal, ami a hetedik fejezet végén van, ahol biztosítékot kapunk arról, hogy Krisztus meg fog szabadítani bennünket ‘e halálnak testéből’ (7,24).

az Ő tibennetek lakozó Szelleme által. — A néhol előforduló ‘Szelleme miatt’ fordítást helyesnek fogadhatjuk el. A Szentírás nem úgy beszél a Szent Szellemről, mint aki fel fogja támasztani a halottakat és elváltoztatja az élő szenteket. Ő nem az eszköz, hanem az ok. Eljövendő dicsőségünk először Krisztus feltámadása által, azután pedig a bennünk lakó Szellem által van biztosítva számunkra. Két utalás is van erre a Korintusi 2. levélben, az egyik az 1,22-ben: ‘El is pecsételt minket, és a Szellemnek zálogát adta a mi szíveinkbe’; a másik pedig az 5,5-ben: ‘Aki pedig minket erre elkészített, az Isten az, aki a Szellem zálogát is adta minékünk’. A hatalom, amely Krisztusban munkálkodott, az a hatalom, amely meg fogja valósítani halálra szánt testünk megelevenítését (Ef 1,18-20).”

(Scholz László: Az evangélium Pál szerint. Evangélikus Hittudományi Egyetem—Zuglói Evangélikus Gyülekezet):

„13. Krisztus Lelke bennünk

Nincsen azért immár semmi kárhoztatásuk azoknak, a kik Krisztus Jézusban vannak, kik nem test szerint járnak, hanem Lélek szerint. Mert a Jézus Krisztusban való élet lelkének törvénye megszabadított engem a bűn és a halál törvényétől. Mert a mi a törvénynek lehetetlen vala, mivelhogy erőtelen vala a test miatt, az Isten az ő Fiát elbocsátván bűn testének hasonlatosságában és a bűnért, kárhoztatá a bűnt a testben. Hogy a törvénynek igazsága beteljesüljön bennünk, kik nem test szerint járunk, hanem Lélek szerint.

Mert a test szerint valók a test dolgaira gondolnak; a Lélek szerint valók pedig a Lélek dolgaira. Mert a testnek gondolata halál; a Lélek gondolata pedig élet és békesség. Mert a test gondolata ellenségeskedés Isten ellen; minthogy az Isten törvényének nem engedelmeskedik, mert nem is teheti. A kik pedig testben vannak, nem lehetnek kedvesek Isten előtt.

De ti nem vagytok testben, hanem lélekben, ha ugyan az Isten Lelke lakik bennetek. A kiben pedig nincs a Krisztus Lelke, az nem az övé. Hogyha pedig Krisztus ti bennetek van, jóllehet a test holt a bűn miatt, a lélek ellenben élet az igazságért. De ha Annak a Lelke lakik bennetek, a ki feltámasztotta Jézust a halálból, ugyanaz, a ki feltámasztotta Krisztus Jézust a halálból, megeleveníti a ti halandó testeiteket is az ő ti bennetek lakozó Lelke által.

Annakokáért atyámfiai, nem vagyunk adósok a testnek, hogy test szerint éljünk: mert, ha test szerint éltek, meghaltok; de ha a test cselekedeteit a lélekkel megöldökölitek, éltek. Mert a kiket Isten Lelke vezérel, azok Istennek fiai. Mert nem kaptatok szolgaság lelkét ismét a félelemre, hanem a fiúságnak Lelkét kaptátok, a ki által kiáltjuk: Abbá, Atyám! Ez a Lélek bizonyságot tesz a mi lelkünkkel együtt, hogy Isten gyermekei vagyunk. Ha pedig gyermekek, örökösök is; örökösei Istennek, örököstársai pedig Krisztusnak; ha ugyan vele együtt szenvedünk, hogy vele együtt is dicsőüljünk meg.

Róm 8,1-17

Olyan a Római levél első nyolc fejezete, mint egy hatalmas zenemű, mely témáját fokozatosan bontja ki, csak látszólag hull vissza-vissza mélyebb hangmezőkre, végül is diadalmasan az öröm és bizonyosság legmagasabb hangjain ér véget. A nyolcadik fejezet elején most azon a ponton vagyunk, amikor még egyszer magasra emeli föl a hangját az apostol, hogy többé le ne eressze, hanem egyre magasabbra szálljon vele s a Krisztus váltságának, a Krisztusban való új életnek evangéliumát végső győzelmében zengje el! Ami itt-ott még mindig zordonabb hang, inkább csak aláfestés számba vehető. Ami diadalmasan kicsendül, az csupa szabadítás és élet!

Ha közelebbről hallgatózunk, úgy is mondhatjuk: ez a fejezet a Lélek himnusza. Nem az emberi léleké, hanem Isten Lelkéé, aki egyben a Fiúnak, a Krisztusnak Lelke is, vagyis a Szentléleké. Kevés helyütt találunk az Újszövetségben oly meggyőző tanúságtételt a Szentlélekről, mint itten.

Egy kissé meglepő is, hogy az apostol most minden gondolatát odasűríti a Szentlélek köré, holott eddig csak itt-ott ejtett róla szót. Csakhogy ahol ejtett, nem volt jelentéktelen, hanem előre jelezte már az eléneklendő Lélek-himnuszát. Többször is célzott az apostol a Lélek jelentőségére a törvénnyel kapcsolatosan. Mégpedig szembeállította a törvény, ‘a betű óságát’ — ‘a Lélek újságával’. (Róm 7,6) A törvény külsőleg, rendszabályokkal akar ráerőszakolni a helyes életre. Kudarcot vall, mert belül ellenállunk neki. A Lélek ellenben belülről újít meg bennünket, ezért valóságos az életújítása. Most mindezt tömören így foglalja össze az apostol: ‘A Jézus Krisztusban való élet lelkének törvénye megszabadított engem a bűn és a halál törvényétől.’

Bontsuk fel ezt a tömör mondatot. A Szentlélek az élet lelke, mert életet jelent, életet ád, éltető lélek. De vajon miért beszél az apostol ennek az éltető léleknek a ‘törvényéről?’ Azt kívánja kifejezni vele, hogy ahová a Szentlélek betette a lábát, ott állandóan és folyamatosan cselekszik, irányít, hatalomban tart. Csak így tud szembeszállni a bűn és halál törvényével. A bűn és halál kényszerítő hatalmak. Velük szemben nem veheti fel a küzdelmet a Szentlélek se, csak akkor, ha valóságos hatalma van s ha szakadatlanul hatalmi körében tart bennünket. Ez a Léleknek áldott törvénye bennünk.

Még azt olvassuk, hogy a Szentléleknek ez az éltető hatalma ‘a Jézus Krisztusban való’. Valami egészen szoros kapcsolat van a Jézus Krisztus és a Szentlélek között. Titokzatos és emberi szóval szabatosan meg se magyarázható kapcsolat. Voltaképp itt a Szentháromság titkába botlunk. A Szentlélek Isten Lelke, de egyúttal Krisztus Lelke is. Krisztustól elválaszthatatlan a Lélek éltető hatalma. Ebből következik, hogy a keresztyén ember bírja a Szentlelket, hiszen a Jézus Krisztusban van. Valami magátólértetődő természetességgel állítja az apostol: ‘Akiben nincs a Krisztus Lelke, az nem az övé’, vagyis az nem keresztyén. Amennyire vitán felül áll, hogy a keresztyén ember már a keresztsége révén beleplántáltatott a Jézus Krisztusba, nem önmagában, hanem az ő Urában él, éppúgy vitán felül áll az is, hogy a keresztyén ember ‘lélekben van’, a Szentlélek életelemében él, akár a madár a levegőben. Persze, hogy dadognak itt az emberi szavak, még az apostoléi is. Ki tudna ily nagy titkot fogalomba szorítani? Hol azt mondja az apostol, hogy mi vagyunk benne a Szentlélekben, hol azt mondja, hogy az Isten Lelke lakozik mibennünk; mint ahogyan a Krisztushoz való viszonyunkat is mindkettővel ki szokta fejezni: Krisztus bennünk és mi a Krisztusban. Talán azzal az igaz példával szemléltethetném: a levegő körülvesz bennünket, benne élünk, de be is lélegezzük, bennünk, a tüdőnkben is ott van; mi benne és ő bennünk, és csak addig élünk, míg bennünk is ott van. Így életeleme a keresztyén embernek a Jézus Krisztus és a Szentlélek. Nemcsak körülvesz bennünket, hanem bennünk van: Krisztus Lelke bennünk!

Ha így vesszük, akkor nem is olyan meglepő, hogy a Krisztus váltságának magasztalása most egyszerre átcsap a Lélek himnuszába. A régi téma ez, csak új színben, gazdagabb változatban, a kibontakozó teljesség megremegtető zengésével.

Krisztus Lelke bennünk.
Mit zeng Róla az apostol himnuszában?
Halljunk ki belőle néhány tiszta csengést.

Krisztus Lelke megszabadít.

Már az imént idéztük: a Lélek éltető hatalma megszabadított a bűn és halál törvényétől. Ezzel csak ismétli az apostol, amit Krisztusról már mondott: Krisztus szabadító bűnből, halálból. A Lélek se tesz mást, ugyanaz a műve, ugyanazt viszi végbe: szabadítást szerez. Csakhogy most már mindennél világosabb, hogy belülről viszi véghez a szabadítást. A Golgotán megtörtént a nagy kiengesztelés. Ott Jézus Krisztus emberi testben ‘kárhoztatá a bűnt’ vagyis legyőzte, éppen azzal győzte le, hogy magára vette ártatlanul az ítéletet. De miképp lesz ez a mienk? Egy ízben már felelt erre az apostol: a keresztség által lesz a mienk, ott növünk egybe az értünk megfeszített és feltámadott Jézus Krisztussal. Most újabb feleletet ad: a Lélek által lesz a mienk, úgy, hogy maga Krisztus Lelke vesz lakozást bennünk és valósítja meg a mi életünk napjaiban és sajátos körülményeiben az ő egyszeri nagy szabadítását. Nem kívülről kínálja fel vagy dobja ránk az újélet ruháját, hanem belülről szabadít fel bűnös és halálos megkötözöttségeinkből, úgyhogy erre a belülről kifelé sugárzó erőre magától lehullanak rólunk a régi élet szennyes ruhái.

Láttatok már fát tél végén néhány rajta maradt aszott levéllel? Hiába hullott rá a hideg hó, tépte viharos szél — az a pár nyomorult levél makacsul ragaszkodott ágához. De a tavasz rügye könnyűszerrel letolta az ágak hegyéről a makacs leveleket utolsó szálig. A belülről jövő tavaszi életnek nem lehet ellene állani. Amire a törvény, a parancsolat képtelen, mert csak kívülről fenyeget és ráz bennünket, azt a Krisztus Lelke bennünk könnyűszerrel és tökéletesen végre viszi. Megszüntet minden ítéletet. ‘Nincsen immár semmi kárhoztatásuk azoknak, akik a Krisztus Jézusban vannak’, akikben a Krisztus Lelke van.

Ha vágyol a valóságos szabadulásra, ne is próbálkozzál mással, csak ezzel a belülről valóval, a Krisztus Lelkének szabadításával. Nincs az a fenyegetés, mely meg tudna szabadítani óemberedtől. Makacs a bűn, beléd evődött. De ha egyszer a Krisztusévá lettél, igazán az Övé, olyannyira, hogy a Lelke benned van, akkor meg nincs oly makacs bűn, melynek le ne kellene válni testedről.

A Lélekért könyörögj!

Krisztus Lelke megelevenít.

Ez több, mint a szabadítás ténye. Nemcsak letöri a rabbilincset, de tartalommal tölti meg az új életet. Gondoskodik arról, hogy ‘a törvénynek igazsága beteljesüljön bennünk.’ Íme, megint csak ott vagyunk a törvénynél, amelyről már annyiféleképpen szólt az apostol. Kedvezőtlenül is szólt róla: a bűnnek lett szerszámává, képtelen volt az embert megújítani. De azt sohasem állította, hogy a törvény maga rossz. Nem, a törvény Istentől ered, szent, igaz és jó és betöltésre vár. Nos, Krisztus betöltötte helyettünk, mikor engedelmes volt a keresztfa haláláig. De velünk is be akarja töltetni. A végett adja nekünk tulajdon Lelkét, hogy most már mi is betöltsük a törvényt, mégpedig belső indításra, örömest, mint akik egyeznek is az Atya akaratával, meg lelki erejük is van a feltétlen engedelmességre.

Más szóval úgy szoktuk ezt mondani: a Szentlélek megszentel, a megszenteltetés útján járat bennünket. Ez a legsajátosabb munkája. Ahogyan az Atya teremt, a Fiú megvált, akképpen a Lélek megszentel. Ez a megszenteltetés az életnek igazi megújulása, megeleveníttetése.

Ez persze nincs harc nélkül. Inti is az apostol övéit: ‘Atyámfiai, nem vagyunk adósok a testnek, hogy test szerint éljünk: mert ha test szerint éltek, meghaltok; de ha a test cselekedeteit a lélekkel megöldökölitek, éltek.’ A keresztyén ember, kiben a Krisztus Lelke van, adósa ennek a Léleknek. Tartozik neki azzal, hogy harcba száll az újra meg újra feltápászkodó testi emberével, az óemberrel. Harcnak kell lenni közöttük, mert kiegyenlíthetetlen a testi ember és a lelki ember ellentéte. Az apostol még egyszer visszatekint erre az ellentétre. Nem mintha kétségbe akarná vonni, hogy a keresztyének immár a Lélek vezérlete alatt járnak. Ellenkezőleg, tudatában van annak, hogy számukra a testi ember le van verve s bizakodik abban, hogy mindig újra le is fog veretni. Csak éppen szembeállítja őket még egyszer, hogy ezzel is biztasson az új élet szent harcára.

‘A test szerint valók a test dolgaira gondolnak; a Lélek szerint valók pedig a Lélek dolgaira.’ Mondanunk se kell, hogy mindkét esetben az egész embert nevezi az apostol testi, illetve lelki embernek. Az egyiket az jellemzi, hogy minden gondolata, törekvése önmaga. Tehát nemcsak a durva érzéki bűnök mutatják test szerint való mivoltát, hanem önmaga tengelye körül forgó kultúrája és szellemisége is. A másikat az jellemzi, hogy Istenre irányul minden gondolata és törekvése, Isten dolgaiban foglalatos, hétköznapjai során is, közönséges testi ügyeiben is Isten tetszését keresi. Kiegyenlíthetetlen ellentét. Az egyik vége halál, mert Isten az engedetlen emberre kimondja ítéletét. A másik vége pedig élet és békesség. Életre-halálra menő harc ez valóban!

Mily boldog lehetsz, keresztyén lélek, hogy te az élet földjén harcolsz, hiszen a Krisztus Lelke megelevenített, kezedbe győzelmes fegyvereket adott, a megszenteltetés útján járhatsz. Könyörögj, hogy a Krisztus Lelkét el ne veszítsd!

Még egy hang csendül: Krisztus Lelke megbizonyosít. Megbizonyosít istenfiúságunk felől.

‘Akiket Isten Lelke vezérel, azok Istennek fiai.’ Isten nem adja másnak Lelkét, csak az ő Fiának, a Krisztusnak és azoknak, akik az Egyszülött által fiakká fogadtattak. Aki tehát bírja a Szentlelket, legyen bizonyos afelől, hogy övé a legnagyobb méltóság, az istenfiúság méltósága. Nagy szó ez. Természettől nem vagyunk, legfeljebb a haragnak fiai. (Ef 2,3) Nem csoda, hogy mindig újra kételkedünk is benne: vajon csakugyan fiakká lettünk? Ebben a bizonytalanságban jő segítségünkre a Szentlélek, aki által így merünk imádkozni: Abbá, Miatyánk! De nemcsak az ajkunkról elhangzó imádság által bizonyítja meg a Lélek, hogy mi Isten gyermekei vagyunk, hanem sokszor különös bizonyságtétel útján is, mélyen a szívünkben. Szinte odalép elénk, a mi lelkünkhöz, a mi énünkhöz, hogy meggyőzzön felőle kétségeskedésünk keserű óráján: ne félj, Isten gyermeke vagy! {

} S végül ugyanez a Lélek, a Krisztus Lelke az bennünk, aki megbizonyosít bennünket fiúi örökségünk felől is. Mint fiak örököstársai vagyunk az Egyszülött Fiúnak. Ha Őt feltámasztotta az Atya a halálból, akkor a mi halandó testünket is meg fogja eleveníteni. Ennek is záloga a Szentlélek.

Testvérem! Hallod ezt a felséges himnuszt, drága muzsikát? A Krisztus Lelke megszabadít, megelevenít és istenfiúságod felől megbizonyosít. És ez a Lélek benned van, mert te a Krisztusé vagy. Ha nem volna benned, jaj akkor, akkor még a Krisztuson is kívül vagy csupán. De ugye, nem lehetséges, hogy kívül vagy Rajta. Nem lehetséges, hogy semmi közöd ne legyen Hozzá. Hidd el, keresztségedtől fogva az Övé vagy és ő a Lelkét adta te beléd. És így adja a szabadulást, a megújulást, a földi és mennyei bizonyosságot. Csak el ne feledd, hogy adósa vagy ennek a Léleknek. Lélek szerint kell járnod is! Engedned kell, hogy a Lélek vezéreljen! És akkor a te életed győzelmi éneke is beleolvad a Lélek vízáradásként zúgó felséges himnuszába.”

(Martin Hubacher: ‘Az igaz ember hitből él’. Lux):

„Róm 8,1-11

Élet Lélek szerint

Pünkösdi

Szeretett Gyülekezet!

1849. december 22-én a nagy orosz író, Fjodor Dosztojevszkij ezt írta a fivérének: ‘ma mindnyájunkat a Szemjonov-térre hurcoltak. Ott felolvasták halálos ítéletünket, csókra nyújtották a keresztet, eltörték fejünk felett a kardot, és felöltöztettek a fehér ingbe, amiben majd eltemetnek. Hármat közülünk a cölöpökhöz állítottak, ahol a kivégzésnek végbe kellett mennie. Én harmadik voltam a sorban. Hármasával szólítottak bennünket, így én a másodikba kerültem, és egy perc volt hátra az életemből... Annyi időm volt még, hogy megöleljem Plescsejevet és Durovot, akik mellettem álltak, és búcsút vegyek tőlük. Ekkor az egészet lefújták, azokat, akik már az oszlopokhoz voltak kötözve, visszahozták, és felolvasták előttünk, hogy őfelsége a császár visszaadta az életünket.’

Pontosan ugyanez történt velünk is: így kegyelmezett meg Isten az életre, és bocsátott szabadon bennünket. ‘Nincs tehát most már semmiféle kárhoztató ítélet azok ellen, akik a Krisztus Jézusban vannak.’ Benne megszabadított bennünket a ‘bűn és a halál törvényétől’. Megszabadított bennünket attól a törvénytől, amelyet mi, szegény bűnösök nem voltunk képesek betölteni, ami miatt kirótta ránk a halálos ítéletet. Vád és ítélet, börtön, akasztófa és guillotine messze mögöttünk vannak, többé nem árthatnak nekünk, mert Isten a ‘tulajdon Fiát küldte el’, mert Krisztus magára vette azt, aminek bennünket kellett volna összezúznia. A múlt felől többé semmi veszedelem nem fenyeget bennünket. Teljes védelmet élvezünk, amelyet a legerősebb hadsereg sem nyújthat számunkra.

Hogy állunk azonban azokkal a fenyegetésekkel, amelyek szemből, a jövő felől lopóznak felénk halk léptekkel, és ádáz pillantásokkal igéznek meg? Onnan ugyanis kaján vigyorral és győzelme tudatában mégiscsak a halál siet felénk. Régóta zöldell az erdőben a kis fenyő, amelyből koporsónk deszkáit fogják kifaragni. Ha azonban ‘annak a Lelke lakik bennetek, aki feltámasztotta Jézust a halálból’ — márpedig bennünk lakik, hiszen nekünk adatott — ‘akkor az, aki feltámasztotta Krisztus Jézust a halálból, életre kelti halandó testeteket is a benne lakó Lelke által.’ Isten Lelke — mondja Pál más helyen — az élet záloga, foglaló, mondhatni, az első szerény részlet, amelyet követni fog a teljes összes kifizetése, a feltámadás a halálból. Isten Lelke azt munkálja bennünk, hogy amint az Krisztussal is történt, mi magunk is megszabadulunk a halálból az életre. Halálunk körülményei, helye és időpontja a legcsekélyebb befolyást sem gyakorolja jövendő sorsunkra, semmiképpen sem akadályozhatja meg Istent abban, hogy Lelke által újra megajándékozzon bennünket az élettel. Hogy tehát valakit ifjúsága virágában ragad el a halál, vagy legszebb éveiben, netalán élemedett korban; hogy valaki a hegytetőn vagy a tenger mélyén veszíti el életét, hogy az úttesten marad a forgalom áldozataként — amint azt szépítő és hazug módon szokás mondani, vagy az ágyából nem kél fel többé, hogy lappangó betegség végez vele, vagy egy hirtelen szélütés, hogy kétségbeesésében maga emel kezet magára, vagy türelemmel várja ki, míg elérkezik a természetes vég — mindez semmit nem változtat azon a tényen, hogy halála nem eltávolodás Istentől, hanem közeledés hozzá, aki ‘életre kelti halandó testeteket is a bennetek lakó Lelke által’. Így elhárult a legfőbb veszély is, amely a jövendő felől fenyegetett minket, a halál megöletett, és többé nincs abban a helyzetben, hogy kiragadjon Isten kezéből, vagy kétségessé tegye örök életünket.

Ezzel Szeretett Testvéreim, szabaddá lettünk egy tehermentes életre a jelenben, a mára, itt és most. Mit kezdjünk már most ezzel a számunkra még hátralévő hosszabb-rövidebb idővel? Hogyan alakítsuk? Mivel töltsük ki a nappalokat és az éjszakákat, a heteket, hónapokat és az éveket? Az apostol figyelmeztet arra, hogy csak két lehetőség között választhatunk, a ‘test szerint’ és a ‘Lélek szerint’ való élet között. Ezek mellett és között nincs más. Másként nincs módunk élni, minthogy e két cselekvési és létforma közül az egyik mellett dönteni.

Könnyen megtörténhet, hogy úgy megyünk tovább, mint akik ‘test szerint élnek’ és ‘a testiekre törekszenek’, hogy továbbra is ‘test szerint élünk’. Erős csábítást jelent, hogy azt mondjuk magunknak: elengedték minden adósságunkat, és élni fogunk, ha meghalunk is. Minden a legnagyobb rendben van tehát, rajta ragadjuk meg az életet, és tegyük azt, ami kedvünkre van, ami könnyű és vonzó. Csak semmi álszent gátlás! Szálljunk le bátran Auerbach pincéjébe és más mélységekbe, ahol ‘állati jó dolgunk lesz’, mint ötszáz disznónak. Most hát kihúzni minden regisztert, elengedni a gyeplőt, kimeríteni minden élvezetet, a legnemesebbeket és a legfelemelőbbeket is! Futni kötöttség nélkül, erőre kapni gátlás nélkül, csak magunkra gondolva, csak a saját zsebünket tömve, szolgamódra hajlongva fölfelé, pöffeszkedve taposni lefelé! Mit számít, ha valaki közben megrövidül, vagy éppen a kerekek alá kerül? Mit számít, ha életművészként, vagy ugyancsak önző roncsként végezzük futásunkat? A fő, hogy kiéltük magunkat, fenékig ürítettük a szabadság poharát!

Szeretett Gyülekezet, senki és semmi, maga Isten és az ő Szentlelke sem akadályoz bennünket abban, hogy továbbra is a testre építsünk, azaz tökéletes önzésben éljünk, haragvó lázadásban Isten ellen, nyakasan ellenállva és arcátlanul ellene mondva parancsolatainak. Isten, ha vérző szívvel is, hagyja, hogy ezt tegyük... Nem lép közbe, ha a szabadsággal, amelyet a legmagasabb áron, a Fia életével fizetett meg, ily gyalázatosan lát bennünket visszaélni.

De hagyja azt is, hogy viseljük mindennek a következményeit, amelyek hamarabb bekövetkeznek, mint azt szeretnénk, és amelyek halálosaknak bizonyulnak. Pál, mondhatni, halotti beszédet tart a test, az önzés felett: ez ‘ellenségeskedés Istennel szemben’, és akik ennek kötelezik el magukat, azok ‘nem lehetnek kedvesek Isten előtt.’ Azok ‘nem az övéi’, többé nem tartoznak Krisztushoz, semmi közük az ő művéhez, eltékozolnak és elveszítenek mindent, amit ő hozott nekik, a felszabadítást és az életet. ‘A test törekvése’, az ember szándéka, hogy eltávolodjék Istentől, vagy fölébe helyezze magát, s amelytől a lázadó életet és teljességet remél magának, halált hoz, és a semmibe vezet. Aki magát a testnek jegyzi el és adja át, az önhatalmúlag fordít hátat Istennek, és nem más, mint hulla, már itt és most, a rohanó, zajló élet közepette, szánalmas koldus, ha mindenütt a főnyereményt ütötte is meg; egy senki, a legpatinásabb névvel is, és ha sikert sikerre halmoz is.

Az apostol szeretne a másik oldalra átragadni bennünket. Felmutat egy alternatívát, abban a reményben, hogy amellett fogunk dönteni. Krisztus éppen azért áldozta fel magát, és szabadított meg bennünket, mondja, hogy olyan emberekké legyünk, akik ‘nem test szerint járunk, hanem Lélek szerint’, akik ‘a Lélek szerint a lelkiekre törekszenek.’ A ‘Lélek szerinti’ élet nem emészti és fecséreli el önmagát féktelen szabadosságban, emésztő, romboló önzésben, hanem engedelmesen hajlik meg Isten parancsa és akarata előtt. A ‘Lélek szerinti’ élet számításba veszi azt a tényt, hogy a felszabadítás az alól a törvény alól, amely elítélt és megölt bennünket, most arra kötelez és tesz képessé bennünket, hogy megtartsuk a törvényt, amely így életet hoz, és abban megtart. A ‘Lélek szerint’ való élet abban nyilvánul meg, hogy Isten útján járunk, az általa megadott irányhoz tartjuk magunkat, az ő nyomában járunk, és így magunkat is, másokat is megóvunk a hajtó!.

Csak senki se sóhajtozzék és rettenjen vissza a nehéz feladattól, hogy a ‘Lélek szerint’ járjon! Csak senki ne csüggedjen és vonja ki magát az engedelmesség alól azzal, hogy képtelen rá, és meghaladja az erejét! Ti mindannyian, húzza alá Pál, képesek vagytok erre, alkalmasnak bizonyultok rá és olyan helyzetben vagytok, hogy ezt megtegyétek, hiszen ‘nem test szerint éltek, hanem Lélek szerint’, vagy, ami ugyanezt jelenti, ‘Jézus Krisztusban’ vagytok, vagy megfordítva: ‘Krisztus van bennetek; a Lélek lakik bennetek’, bevonult hozzátok, éspedig nem a legutóbbi felvonuláskor, nem a múlt május elsején, hanem, amikor megkereszteltek, akkor költözött belétek, éspedig nem diszkrét és csendes albérlőként, hanem mint háziúr és házmester, aki felszólít rá, de segít is benne, hogy az ő rendje szerint éljetek. A Lélek bennetek maga Isten, Isten ereje és jelenléte, tűz és láng, zúgó szél és hajtóerő, hogy mássá és jobbá legyünk.

Pál itt nem fejti ki részletesebben, hogy miben nyilvánul meg a Lélek munkája; erre később tér rá. Ha a testvérek mégis tudni akarják, hogy mit kezd és végez bennünk a Lélek, olvassák el egy csendes órán énekeskönyvünk pünkösdi énekeit, amelyek egymáson túltéve, gazdag sokszínűséggel ecsetelik a tetteket és a csodákat, amelyeket a Lélek a keresztyén gyülekezetben, és bennünk magunkban véghezvisz.

A Lélek, hogy csak néhány prózai dolgot említsek, élesíti ítélőképességemet, hogy világos különbséget tudjak tenni jó és rossz között, a hasznos és a káros között, egészen a mindennapos szokásaimig, mindannak a megválasztásáig, amit megnézek, meghallgatok, olvasok, vásárolok, főzök és fogyasztok. A Lélek éberré tesz a csúsztatásokkal és hazugságokkal szemben akkor is, ha a kedvenc lapomban olvasom, ha a pártomban terjesztik, vagy az üzemben kolportálják, ahol dolgozom. A Lélek fegyelmez, önuralmat ad, megtanít a helyes mértékre minden dologban, képessé tesz rá, hogy nemet mondj, ha magadat veszélyeztetnéd, és igent, ha a lemondás valamiről téged gazdagít meg. A Lélek bátorít és felhatalmaz a megbocsátásra és a felejtésre, hogy letedd a terhét annak, ami történt, amit valaki mondott, tett vagy elmulasztott. A Lélek a nyelvünkre hozza azokat a döntő szavacskákat, amelyek különben a torkunkon akadtak volna: ‘Sajnálom! Megbocsátok! Szeretlek, és fontos vagy nekem.’ A Lélek megbékélést teremt, hidat ver, közösséget hoz létre még ott is, ahol emberi mérték szerint minden elveszett: válás után; ha nagy dérrel-durral otthagynak a fiatalok; ha megszakadnak a kapcsolatok. A Lélek szemeket, szíveket és kezeket tesz nyitottá mások iránt, akiknek éppen most van ránk szükségük, és ezért a felebarátaink, és megnyitja a hozzájuk vezető utat.

Végül Szeretett Testvéreim, az Úr egészen közérthetően szól, szorosan közel jön hozzánk, és amint a keresztségben ismertette, az úrvacsorában is egészen személyesen szólít meg bennünket: te vagy az a férfi, te vagy az a nő, akivel mindezt megteszi. Amilyen bizonyosan kapod a kenyeret és a bort az asztalomnál, olyan bizonyosan részesítelek a Szentlélek ajándékában is. Amilyen valóságosan eszel a kenyérből, olyan bizonyosan járhatsz ‘Lélek szerint’. Amilyen valóságosan iszol a kehelyből, olyan bizonyosan képes leszel rá, hogy átlépd az árnyékodat, hogy kibújj a régi bőrödből és újjá legyél; újjá és ifjúvá vénségedre is.

És ezért fogsz valóban élni. ‘A Lélek élet, és a Lélek törekvése életet jelent.’ Ezért vár rád már a földön olyan élet, amely megérdemli ezt a nevet; szabad élet akkor is, ha a körülményeid szűk határok közé szorítanak; teljes, egészséges élet akkor is, ha házhoz vagy kötve vagy betegágyhoz bilincselve; olyan élet, amely a teljességbe torkollik, ha torzó marad és a sírba hanyatlik is. Testvéreim, ilyen jól állnak a dolgaink! Ilyen hatalmas szabadságra lettünk szabaddá, ilyen kimondhatatlan dicsőségre hívattunk el. Nem azért, mintha megérdemeltük volna, hanem egyedül az Atya kegyelméből, egyedül az egyszülött Fiúban való hitben, egyedül az ő Szentlelkének ereje által!

Ámen.

+ A szerző máshol is említi, hogy a Lelket akkor kaptuk, amikor megkeresztelkedtünk. Nyilván az Újszövetség gyakorlatára utal, amikor is a keresztség együtt járt a Lélek elnyerésével. De a gyermekkeresztség ezt az egybeesést megváltoztatta. Ugyanakkor a keresztség ma is eljegyzést jelent Krisztus és a megkeresztelt között és ennek a záloga a Lélek. A Lélek fogja ezt beváltani. Nem automatikusan, hanem ígéretként hordozzuk tehát a keresztség által a Lélek ajándékát. (A lektorok megjegyzése.)”

Textus:

Héber ÚSZ (ספרי הברית החדשה, United Biblie Societies, 1976):

LXX/Greek New Testament:

Ro 8.6

to; ga;r frovnhma thÖ" sarko;" qavnato", to; de; frovnhma touÖ pneuvmato" zwh; kai; eijrhvnh:

Ro 8.7

diovti to; frovnhma thÖ" sarko;" ejvcqra eij" qeovn, twÖ ga;r novmw touÖ qeouÖ oujc uJpotavssetai, oujde; ga;r duvnatai:

Ro 8.8

oiJ de; ejn sarki; ojvnte" qewÖ ajrevsai ouj duvnantai.

Ro 8.9

uJmeiÖ" de; oujk ejste; ejn sarki; ajlla; ejn pneuvmati, eijvper pneuÖma qeouÖ oijkeiÖ ejn uJmiÖn. eij dev ti" pneuÖma CristouÖ oujk ejvcei, ouJÖto" oujk ejvstin aujtouÖ.

Ro 8.10

eij de; Cristo;" ejn uJmiÖn, to; me;n swÖma nekro;n dia; aJmartivan, to; de; pneuÖma zwh; dia; dikaiosuvnhn.

Ro 8.11

eij de; to; pneuÖma touÖ ejgeivranto" to;n jIhsouÖn ejk nekrwÖn oijkeiÖ ejn uJmiÖn, oJ ejgeivra" Cristo;n ejk nekrwÖn zwopoihvsei kai; ta; qnhta; swvmata uJmwÖn dia; touÖ ejnoikouÖnto" aujtouÖ pneuvmato" ejn uJmiÖn.

Modern görög ÚSZ (Η ΚΑΙΝΗ ΔΙΑΘΗΚΗ, ΕΛΛΗΝΙΚΗ ΒΙΒΛΙΚΗ ΕΤΑΙΡΙΑ, ΑΘΗΝΑ [United Bible Societies, 1989]):

Η νέα ζωή

... 6 Οι επιθυμίες του αμαρτωλού ανθρώπου οδηγούν στο θάνατο. Αντίθετα, όποιος διαπνέεται από τις εντολές του Πνεύματος οδηγείται στη ζωή και στην ειρήνη. 7 Όποιος κατέχεται από τις αμαρτωλές ανθρώπινες επιθυμίες, εχθρεύεται το Θεό, αφού δεν υποτάσσεται στο Θεϊκό νόμο, αλλά κι ούτε μπορεί να υποταχτεί. 8 Όσοι, λοιπόν, ακολουθούν τις αμαρτωλές επιθυμίες, δεν μπορούν ν' αρέσουν στο Θεό.

9 Εσείς όμως δε Ζείτε κάτω από την εξουσία της αμαρτίας, αλλά σύμφωνα με τις εντολές του Πνεύματος, εφόσον βέβαια το Πνεύμα του Θεού κυριαρχεί στην ύπαρξή σας. Κι αν κάποιος δεν έχει το Πνεύμα του Χριστού, αυτός δεν ανήκει στον Χριστό. 10 Αν όμως ο Χριστός κυριαρχεί στην ύπαρξή σας, τότε εξακολουθείτε βέβαια να πεθαίνετε σωματικά εξαιτίας της αμαρτίας, αλλά το Πνεύμα σάς δίνει ζωή, επειδή ο Θεός σάς δικαίωσε. (α) 11 Κι αν κατοικεί στο είναι σας το Πνεύμα του Θεού που ανέστησε τον Ιησού από τους νεκρούς, αυτός που ανέστησε το Χριστό από τους νεκρούς Θα δώσει και στα Θνητά σας σώμα-τα ζωή με το Πνεύμα του που ζει μέσα σας.

Vulgata:

Ro 8.6

nam prudentia carnis mors prudentia autem Spiritus vita et pax

Ro 8.7

quoniam sapientia carnis inimicitia est in Deum legi enim Dei non subicitur nec enim potest

Ro 8.8

qui autem in carne sunt Deo placere non possunt

Ro 8.9

vos autem in carne non estis sed in Spiritu si tamen Spiritus Dei habitat in vobis si quis autem Spiritum Christi non habet hic non est eius

Ro 8.10

si autem Christus in vobis est corpus quidem mortuum est propter peccatum spiritus vero vita propter iustificationem

Ro 8.11

quod si Spiritus eius qui suscitavit Iesum a mortuis habitat in vobis qui suscitavit Iesum Christum a mortuis vivificabit et mortalia corpora vestra propter inhabitantem Spiritum eius in vobis

Magyar Bibliatanács (Protestáns revideált újfordítás):

Róm. 8,6

A test törekvése halál, a Lélek törekvése pedig élet és békesség,

Róm. 8,7

minthogy a test törekvése ellenségeskedés Istennel, mert az Isten törvényének nem veti alá magát, és nem is tudja magát alávetni.

Róm. 8,8

Akik pedig test szerint élnek, nem lehetnek kedvesek Isten előtt.

Róm. 8,9

Ti azonban nem test szerint éltek, hanem Lélek szerint, ha Isten Lelke lakik bennetek. De akiben nincs a Krisztus Lelke, az nem az övé. [Jn 3,5-6]

Róm. 8,10

Ha pedig Krisztus bennetek van, bár a test a bűn miatt halott, a Lélek életet ad az igazság által.

Róm. 8,11

Ha pedig annak Lelke lakik bennetek, aki feltámasztotta Jézust a halottak közül, akkor az, aki feltámasztotta a Krisztus Jézust a halottak közül, életre kelti halandó testeteket is a bennetek lakó Lelke által. [Ez 37,10; 1Kor 3,16]

Protestáns revideált újfordítás saját variánsa:

… 6 Mert a (hús)test törekvése ((biológiai)) halál, a lélek törekvése pedig (örök)élet és békesség: 7 mivel a (hús)test törekvése ellenségeskedés Istennel szemben, mert Isten törvényének nem rendeli alá magát, mert nem is képes (rá); 8 a (hús)testben levők pedig Istennek kedvére lenni nem képesek.	9 Ti azonban nem vagytok (hús)testben, hanem lélekben, ha Isten Lelke lakik bennetek. De ha valakiben nincs Krisztus Lelke, az nem az Övé. 10 Ha pedig Krisztus bennetek van, bár valóban halott a test bűn által, a lélek azonban (örök)élet igazság által. 11 Ha pedig a Jézust a halottak közül feltámasztó Lelke lakik bennetek, Aki feltámasztotta Krisztust a halottak közül, meg fogja eleveníteni halandó testeteket is az Ő bennetek lakó Lelkével.

Károli (revideált):

Róm. 8,6

Mert a testnek [Gal. 6,8.] gondolata halál; a Lélek gondolata pedig élet és békesség.

Róm. 8,7

Mert a test gondolata ellenségeskedés Isten ellen; minthogy [Jak. 4,4.] az Isten törvényének nem engedelmeskedik, mert nem is teheti.

Róm. 8,8

A kik pedig testben vannak, nem lehetnek kedvesek Isten előtt.

Róm. 8,9

De ti nem vagytok testben, hanem lélekben, ha ugyan az Isten Lelke lakik bennetek. [1 Kor. 3,16.] A kiben pedig nincs a Krisztus Lelke, az nem az övé.

Róm. 8,10

Hogyha pedig Krisztus ti bennetek van, jóllehet a test holt a bűn miatt, a lélek ellenben élet az igazságért.

Róm. 8,11

De ha Annak a Lelke lakik bennetek, a ki feltámasztotta Jézust a halálból, ugyanaz, [Csel. 2,24.] a ki feltámasztotta Krisztus Jézust a halálból, megeleveníti a ti halandó testeiteket [1 Kor. 15,51-54.] is az ő ti bennetek lakozó Lelke által.

Szent István Társulati Biblia:

Róm 8,6

De a test kívánsága a halálba vezet, a lélek vágyódása ellenben élet és béke.

Róm 8,7

A test vágya ellene mond Istennek, nem veti alá magát Isten törvényének, sőt nem is képes rá.

Róm 8,8

Ezért aki test szerint él, nem nyerheti el Isten tetszését.

Róm 8,9

De ti nem test, hanem lélek szerint éltek, ha valóban Isten Lelke lakik bennetek. Akikben nem lakik Krisztus Lelke, azok nem az övéi.

Róm 8,10

Ha Krisztus bennetek van, jóllehet a test a bűn miatt halott, a lélek a megigazulás következtében él.

Róm 8,11

Ha pedig bennetek lakik annak Lelke, aki feltámasztotta Jézust a halálból, ő, aki Krisztus (Jézust) feltámasztotta a halottak közül, halandó testeteket is életre kelti bennetek lakó Lelke által.

Káldi Biblia:

Róm 8,6

Mert * a test okossága ** halál; a lélek okossága pedig élet és békeség; ***

Róm 8,7

mivel * a test bölcsesége ellensége az Istennek; mert az Isten törvényének nem engedelmeskedik, mert erre nem is képes. **

Róm 8,8

A kik pedig testiek, nem lehetnek kedvesek az Isten előtt.

Róm 8,9

Ti pedig nem vagytok testiek, hanem lelkiek, ha ugyan az Isten Lelke * lakik bennetek. ** A kiben pedig Krisztus lelke nincsen, az nem övé. ***

Róm 8,10

Ha pedig Krisztus tibennetek vagyon, * a test ugyan halandó a bűn miatt, ** de a lélek él a megigazúlás által. ***

Róm 8,11

Hogyha annak Lelke, ki feltámasztotta Jézust halottaiból, bennetek lakik, az, ki föltámasztotta Jézus Krisztust halottaiból, megeleveníti a ti halandó testeiteket is az ő tibennetek lakó lelkéért. *

Káldi Neovulgáta Biblia:

Róm 8,6

Mert a test törekvése a halál, a lélek törekvése pedig élet és béke,

Róm 8,7

mivel a test törekvése ellenszegülés az Istennek, mert nem veti alá magát Isten törvényének, hiszen nem is képes rá.

Róm 8,8

Márpedig a testi ember nem lehet kedves Isten előtt.

Róm 8,9

Ti azonban nem testi, hanem lelki emberek vagytok, ha valóban Isten Lelke lakik bennetek. Akiben viszont nincs meg Krisztus Lelke, az nem az övé.

Róm 8,10

Ha azonban Krisztus bennetek van, a test halott ugyan a bűn miatt, de a lélek él a megigazulás által.

Róm 8,11

S ha annak Lelke lakik bennetek, aki feltámasztotta Jézust halottaiból, akkor Ő, aki feltámasztotta Jézus Krisztust halottaiból, életre kelti halandó testeteket is a bennetek lakó Lelke által.

Aranyos Biblia:

Róm. 8.6

Mert a’ testnek böltsesége halál: a’Léleknek pedig böltsesége, élet és békesség.

Róm. 8.7

Mert a’testnek böltsesége ellensége Istennek; mert az Isten Törvényének nem enged: mert nemis lehet.

Róm. 8.8

Azért a’kik a’testben vagynak, nem lehet hogy kedvesek legyenek Istennek.

Róm. 8.9

Ti pedig nem vagytok a’testben hanem a’lélekben; mert az Isten Lelke lakik bennetek. A’ kiben nintsen a’ Christus Lelke, az nem övé.

Róm. 8.10

Hogyha pedig a’Christus ti bennetek vagyon, jóllehet a’test meghal a’ bünért: de a’ Lélek élet az igazságért.

Róm. 8.11

De ha annak Lelke lakik bennetek, a’ki feltámasztotta Jésust a’halálból; ugyanazon, a’ki feltámasztotta a’ Christust a’halálból, megeleveníti a’ti halandó testeiteketis az ö tibennetek lakozó Lelke által.

Luther Biblia:

Röm 8,6

Aber fleischlich gesinnt sein ist der [Kap 6,21] Tod, und geistlich gesinnt sein ist [Gal 6,8] Leben und Friede.

Röm 8,7

Denn fleischlich gesinnt sein ist [Jak 4,4] Feindschaft gegen Gott, weil das Fleisch dem Gesetz Gottes nicht untertan ist; denn es vermag’s auch nicht.

Röm 8,8

Die aber fleischlich sind, können Gott nicht gefallen.

Röm 8,9

Ihr aber seid nicht fleischlich, sondern geistlich, wenn denn Gottes Geist in euch wohnt. Wer aber Christi Geist nicht hat, der ist nicht sein.

Röm 8,10

Wenn aber [Gal 2,20] Christus in euch ist, so ist der Leib zwar tot um der Sünde willen, der Geist aber ist Leben um der Gerechtigkeit willen.

Röm 8,11

Wenn nun der Geist dessen, der Jesus von den Toten auferweckt hat, in euch wohnt, so wird er, der Christus von den Toten auferweckt hat, auch eure sterblichen Leiber lebendig machen durch seinen Geist, der in euch wohnt.

King James:

Rom. 8,6

For to be carnally minded is death; but to be spiritually minded is life and peace.

Rom. 8,7

Because the carnal mind is enmity against God: for it is not subject to the law of God, neither indeed can be.

Rom. 8,8

So then they that are in the flesh cannot please God.

Rom. 8,9

But ye are not in the flesh, but in the Spirit, if so be that the Spirit of God dwell in you. Now if any man have not the Spirit of Christ, he is none of his.

Rom. 8,10

And if Christ be in you, the body is dead because of sin; but the Spirit is life because of righteousness.

Rom. 8,11

But if the Spirit of him that raised up Jesus from the dead dwell in you, he that raised up Christ from the dead shall also quicken your mortal bodies by his Spirit that dwelleth in you.

La Bible de Jérusalem (szükség esetén elkel egy ůù, čè és ŕà csere):

Rm 8,6

Car le désir de la chair, c'est la mort, tandis que le désir de l'esprit, c'est la vie et la paix,

Rm 8,7

puisque le désir de la chair est inimitié contre Dieu: il ne se soumet pas ŕ la loi de Dieu, il ne le peut męme pas,

Rm 8,8

et ceux qui sont dans la chair ne peuvent plaire ŕ Dieu.

Rm 8,9

Vous, vous n'ętes pas dans la chair mais dans l'esprit, puisque l'Esprit de Dieu habite en vous. Qui n'a pas l'Esprit du Christ ne lui appartient pas,

Rm 8,10

mais si le Christ est en vous, bien que le corps soit mort déjŕ en raison du péché, l'Esprit est vie en raison de la justice.

Rm 8,11

Et si l'Esprit de Celui qui a ressuscité Jésus d'entre les morts habite en vous, Celui qui a ressuscité le Christ Jésus d'entre les morts donnera aussi la vie ŕ vos corps mortels par son Esprit qui habite en vous.

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

\\\\\\/////
/ _ _ \
(| (.) (.) |)
___________________.oOOo__( )__oOOo.___________________
| |
| Tommyca - Szakács Tamás |
| az A-T&T páros tagja |
| |
| Felsőpetényi Evangélikus Egyházközség |
| 2611 Felsőpetény, Ságvári Endre u. 12. |
| (35) 360-037 (Lelkészi Hivatal) |
| (30) 426-5583 (T) |
| |
| tommyca@freemail.hu |
| http://www.extra.hu/Tommyca |
|___________________.oooO_______________________________|
( ) Oooo.
\ ( ( )
\_) ) /
(_/

A színes jelölések értelme: vörös: az általam fontosabbnak tartott gondolatok; kék: a számomra kétséges, de legalábbis bizonytalan, megalapozatlannak tűnő gondolat; zöld: az általam egyértelműen tévesnek tartott gondolat; bíbor: átmeneti eset a vörös és kék között, ha a kétségesség csak részleges vagy feltételes; türkiz: átmenet a kék és zöld között, ha a kétségesség igen erős, netán a téves gondolat határát súrolja; ha esetleg valamit kiemelésre érdemesnek, de azért mégse annyira fontosnak tartok, akkor még előfordulhat a narancs használata is a vörös helyett; végül szürke: a számomra homályos részek, amelyeknél nem világos, mire is gondol a szerző. (Itt örömmel veszem, ha valaki legalább utólag meg tudja magyarázni, mit is jelenthetnek a leírtak, mire is gondolhatott az író!)

Itt nem világos, hogy a Szent Szellemről van‑e szó, vagy sem. Mi úgy vesszük, hogy a hívő (emberi) szellemére vonatkozik.

A felhasznált fordítások forrása általában a BibliaTéka CD-ROM (Arcanum Digitéka Kft.) A kivételek esetén a forrás külön jelölve.

Rm 8,6-11. - Test és Lélek törekvése - Szentháromság u. 14.

Tamás Szakács

2005-08-25T18:47:29

Szakács Tamás