Címzett: "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>; "Skorka Katalin" <skorka@freemail.hu>; "Fabiny Tibor" <fabiny_tibor@hotmail.com>; "János Zsuzsanna" <zsuzsa.janos@lutheran.hu>
Elküldve: 2003. szeptember 20. 10:29
Tárgy: Rm 7,4-6. - Törvényt Tisztelők Társasága - Szentháromság u. 14.

Kedves ’Törvényt Ismerők’!

Íme, a nem könnyű textushoz készült előkészítő-próbálkozásom:

Vázlatkísérlet:
Cím: Törvényt Tisztelők Társasága
Római és zsidó jog
Házasságjog
Hústest-jog
Krisztus-jog

Hát, nem lesz könnyű feladatunk! Kis, lényegében egyértelmű perikópa, első ránézésre szinte magyarázni sem kell rajta semmit, mindenki érti — még akkor is, ha jogi és elvi problémákat meg lehet vele kapcsolatban fogalmazni, hogy esetleg nem is olyan jó a példa (ld. pl. Szabó és Karner), mégis azt gondolom, minden hallgató számára egyértelmű, hogyan ‘veszti érvényét’ a házastárs halálával a hozzá kötő törvényi kapocs. — Akár zsidó, akár római joggyakorlatról legyen szó. (Bár Szabó szerint a Tóra hallgat arról, hogy az özvegy újra férjhez mehet‑e [csak nem tiltja], és a rabbik tanítása nyomán alakult ki szabályszerű gyakorlatként, azért nem árt elfelejteni, hogy a sógorházasság kapcsán, ha speciálisan is szól, de mégis ad útmutatást, ennyiben talán többről van szó, mint puszta rabbinista tanításról.)
Arról már sokkal inkább lehet és kell beszélni, hogy a hasonlat minden valóságtól való eltérése egyúttal arra is utal, mennyire más a mennyei valóság az evilágitól! És arról is, hogy a törvény alóli felszabadulás nem azt jelenti, hogy törvény nélkül vagyunk — hanem azt, hogy most már nem a hústestet és a betűt szolgáljuk, hanem Krisztus testének lettünk tagjai a Lélek szolgálatára!

Mindemellett a textus nehézségét leginkább az okozza, hogy olyan távol áll tőlünk témája. Egyrészt már rég túlvagyunk azon, mit is kezdjen a keresztyénség a zsidó törvényekkel. Másrészt ma egy törvénytelen korban élünk, ahol nincs jogi tekintély, a sorozatgyilkos saját ártatlanságát bizonygatva fellebbez az amúgy egyértelmű ítélet ellen, a tömegeket a média és politika hatalmai manipulálják kényük-kedvük szerint. Kit érdekel manapság már a törvény?
Lehetséges pl. a rádióban hallott eset: sokszorosan szabálytalanul közlekedő gépkocsi (villamossínen haladva, a piroson áthajtva) elgázol egy gyermeket, de továbbhajt. Akad egy ember (Kőváry Tamás, a Barátok közt egyik szereplője), aki motorral utánaered — szabályos üldözőverseny lehetett… Végül sikerül megfogni. A sofőr váltig hajtogatja, hogy ő nem ütött el senkit — miközben a kocsin a gyerek nadrágjának darabja és vére kiált.

Nagy vigasztalás, hogy nem vagyunk már a törvény alatt — hiszen nehéz iga lenne, ha minden ÓSZ‑i rendelkezés érvényben lenne ránk, és meg kellene tartani aprólékosan minden szertartást! Ugyanakkor tükör is: ha levetettük a törvény igáját, akkor ezt csak szabadosságra használjuk, vagy most már Krisztus uralma alatt élünk? Lélek szerint járunk, vagy csak hivatkozunk Jézusra és a törvény érvényvesztésére, miközben továbbra is a test gyümölcseit teremjük?

(A Szent István Társulati Biblia jegyzetei):
„Róm 7,1-4.
A hasonlat mögött ez a gondolat áll: a megigazult ember misztikus módon részesül Krisztus megváltó halálában, s ez a misztikus halál szabaddá teszi az ószövetségi kötelezettségektől. Az ószövetségi törvény ideiglenes volt, érvénye csak a megváltásig tartott, tehát az Újszövetség tagjait nem kötelezi.
Róm 7,5.
Test szerint él az, akit nem a kegyelem vezet, s így bűnös vágyain nem tud uralkodni. Ilyenkor a törvény hiába mutatja az utat, csak azt éri el, hogy a vágy felébred és szaporodik a bűn, s így a halálra, a kárhozatra érlel gyümölcsöt.”

(Káldi Biblia jegyzetei):
„Róm 7,4
Valamint a nő férje halála által szabaddá lesz, s férjére nézve mintegy meghalt, úgy ti is szabadok lettetek Krisztus halála által, mely annyiból volt a törvénynek is halála, a mennyiben ő a törvény büntetését elvevé, és kiérdemlé a kegyelmet, hogy a bűnös kivánságot és a bűnt legyőzhessük, a törvényre nézve mintegy halottak legyünk, valamint hogy a törvény is ránk nézve meghalt. Első férjeteknek, a büntető, kivánságra és bűnre alkalmat adó törvénynek halála után, ti, a második, jobb férfiúnak, a feltámadott Krisztusnak lettetek tulajdonaivá, nem hogy semmi törvényt se tartsatok, hanem hogy azt igazán teljesítsétek, és jócselekedetekben gyümölcsöztessétek az örök életre. Megjegyzendő, hogy e helyett: a törvény rátok nézve meghalt, és ti attól mentek vagytok, ezt mondja az apostol: Ti Krisztus halálában a törvénynek meghaltatok. Mind a kettő, mint ugyanegy értelmű, fölcseréltethetett, mert Krisztus halála, melylyel a keresztények némileg (lásd Rom. 6,3–6.) szintén meghalnak, a fönebbi módon szintén a törvény halála. Megjegyzendő az is: hogy, a törvénynek meghalni, nem annyit tesz, mint az erényes tettekkel fölhagyni, sőt épen az ellenkezőt; mert a ki Krisztussal ez új egyességbe lép, szereti őt, a szeretet pedig a törvény teljesítése. Ez ösztönöz többet cselekedni, mint a törvény kiván, és minden tettet a legtisztább szándékból cselekedni. Mert a szeretet telhetetlen, ez magának és szeretettjének soha sem tehet eleget; folyvást ég, mig az egész szivet és valót átmelegíti, és a szeretettnek mindenét föláldozza. A törvénynek meghalni tehát, csak annyit tesz, mint a törvény alól menekedni, a mennyiben ez büntet, mivel a büntetést Krisztus magára vállalta; és a mennyiben alkalmúl szolgál a bűnkivánságra és bűnre, mivel Krisztus kegyelmet szerzett, hogy mindakettőt legyőzhessük, ha komolyan akarjuk. Igy fogják föl a kathol. értelmezők és szent atyák a kereszténynek a törvénytől való felszabadulását.
Róm 7,5
Midőn még a testi törvény alatt (a kegyelem állapotján kivüli törvény alatt, melynek semmi ereje sincs a test és annak bűnös kivánságai ellen) éltünk, a törvény felizgatta a kivánságot (7. 8. v.), a kivánság eszközlé a bűnt, és a bűn a büntetést — a halált (Rom. 6,23.).
Róm 7,6
Most pedig mentek vagyunk egy oly törvénytől, mely bűnkivánságra, bűnre és büntetésre ad alkalmat, a mennyiben ezentúl nem a törvény betűjének szolgai megtartásával, hanem egy új, szent lélektől élesztve és újjáteremtve, kegyelemben és szeretetben szolgálunk az Istennek.”

(Jubileumi kommentár):
„Róm. 7,1–6. Krisztus halála felszabadít a törvény alól.
A bűn alóli felszabadulásunk legitim következménye Krisztus halálának: ez nem szorul bizonyításra (6. r.). De akarhat‑e Isten hasonlóan felszabadítani bennünket a törvény alól is, hiszen a Tórát ő adta. Erre válaszolva kívánja Pál a 7. részben bizonyítani azt, hogy Krisztus halálának a törvény alóli felszabadulás is legitim következménye. Ezért a 6. és 7. r. között párhuzamosságuk ellenére is jelentős különbségek vannak.
A törvény az emberre csak földi életében érvényes (1): az emberi együttélésnek ez vitathatatlan és általános szabálya. Pál a Tóráról szól, de amikor a római testvéreket a törvény ismerőiként szólítja meg, arra utal, hogy a jogalkotó Birodalom valamennyi alattvalója mintegy ‘szakember’ a törvény kérdéseiben.
Minden törvényes kötöttség szemléltetőjévé a házassági törvény válik itt (2–3): zsidó vonás lehet az, hogy az asszonynak férjéhez való kötöttsége kap egyoldalúan hangsúlyt. Míg a férfi él, addig az asszony kötve van hozzá: e kötöttség megszegése a törvény értelmében paráznaságnak minősül. De ha a férj meghal, és az asszony egy másik férfihoz köti az életét, senki sem vádolhatja paráznasággal. Miért? Mert a férj halálával az asszony szabaddá lett előbbi törvényes kötöttségétől.
Krisztus halálával való közösségünk minket is szabadokká tesz a Feltámadottal való új kapcsolatra (4), és ez a kapcsolat így legitim. Az általános elv (1) és az illusztráció (2–3) között eltolódás van, ez itt még folytatódik is: a keresztyén életre alkalmazva csak a hasonlat legfőbb vonásait tartja meg Pál. Az fejeződik ki ebben, hogy az emberi viszonylatok körében nincs adekvát kép annak szemléltetésére, amit Krisztus által tett Isten az emberrel. Földi életében Krisztus is a törvény alatt él, végigjárja a törvény útját a halálig, de halálával szabaddá válik a törvény alól. Ez áll az egész Krisztus előtti emberiségre: a sákramentumban vele vállalt sorsközösség szabadítja fel a törvény alól, a vele ilyen alapon kötött új kapcsolat a törvény szemszögéből nem illethető a paráznaság vádjával. A halál által jön létre ez a kapcsolat, a halál helyett — az életre.
A két féle kapcsolat kizárja egymást: ezt szemlélteti a test (sarx) és a Lélek (pneuma) jegyében folyó emberi élet ellentéte (5–6). A törvény felgerjesztette azokat a szenvedélyeket, amelyek bűneinkben lettek nyilvánvalókká, és a halál gyümölcsét termették meg bennünk. Miután szabadokká lettünk a törvénytől, nem állunk többé a hatalma alatt, nem rendelkezik fölöttünk mindaz, ami eddig fogva tartott, nem köt a törvény betűjének rabsága, amelyben csak önmagunkkal törődtünk, és üdvösségünk kérdésével bajlódtunk. Új életlehetőséget kaptunk, amely a szó korszakos értelmében is új: a Krisztusban élő ember a Szentlélek munkáiban munkatársa Istennek, boldog rabszolgaságban.”

(Ravasz László: Az Ó/Újszövetség magyarázata):
„5. A TÖRVÉNY (7,1-25)
Az apostol élete egyik legnagyobb kérdése elé került, s erről számol be a rómaiaknak is. Mi a szerepe, jelentősége a Törvénynek a kegyelemből, hit által való megigazulás világában. Eddig csak annyit hallottunk, hogy a Törvényből nincs megigazulás (3,28). Ezt felkapták a könnyelműek és az ellenfelek, s azt hirlelik, hogy Pál eltörölte a Törvényt. Vétkezzünk, hogy nagyobb legyen a kegyelem?
Pál kimutatja, először, hogy a Krisztusban megigazult emberre
a) a Törvény elvben megszűnt (7,1-6)
A rómaiak ismerik a jogot, úgy is, mint a világ első jogász népe, úgy is, mint keresztyének, akiknek bibliájuk az Ótestamentum, a Törvény. Mindkettő szerint a Törvény kötelezése a jogalany halálával megszűnik. Nos, mondja merészen Pál, mi a Krisztus halálában (a keresztség által) meghaltunk. Tehát ránk nézve a Törvény kötelezése megszűnt. Ha meghal a férj, a feleség kötelezettsége megszűnik. A halál kötelmet bont. Amíg élt a férj, ha másnak adta magát, paráznának minősült; a férj halála után szabadon adhatja magát új házasságra. De ez csak egyik oldala a dolognak. Az özvegy nő férjhez megy, és új más kötelékbe lép: az új férjnek virágzik és gyümölcsözik. A Krisztusban meghalt ember új életre támad, új gazdát vállal, új frigyet köt: Krisztus szövetségese lesz, aki azért támadott fel, hogy Benne gyümölcsöt teremjünk Istennek. A gyümölcstermés gondolatától az apostol visszapillant, és megállapítja: amíg nem haltunk meg a Krisztussal, testben voltunk, megromlott testben, amit teletöltöttek a gonosz indulatok. Ezeket a Törvény tiltása a tudatlanság mélységeiből felszínre hozta, s e nagy leleplezés után tudatosan teremtük a gonosz cselekedeteket: ‘a bűnök indulatai a Törvény által dolgoztak a mi tagjainkban, hogy gyümölcsözzenek a halálnak. De hála Istennek, azáltal, hogy a keresztségben Krisztussal együtt meghaltunk és az Ő halálában eltemettettünk, felszabadultunk a Törvény köteléke alól, hogy szolgáljunk a Léleknek újságában’.
Hogyan megy ez végbe? Pál két nagy tételt állít: 1. a Törvény a bűnnek szolgál, 2. a Törvény a bűnnel szemben tehetetlen. Az első tételnek egyszerű következménye a második.”

(A Biblia ismerete kommentársorozat [KIA sorozat]):
„1.	A HÍVŐ ÉS A TÖRVÉNY (7:1-6)
7:1-3. Az első hat vers a 6:14-hez kapcsolódik. A közben lévő versek (6:15-23) kitérőt jelentenek, melyet a 6:15-ben felvetett kérdés eredményezett. Pál olvasóit nem lephette meg az az állítás, hogy a Jézus Krisztus halálával azonosuló hívő már nincs ‘a törvény alatt’ (6:14), hiszen törvényt ismerők voltak. Ez a kijelentés nem korlátozódik a római gyülekezet zsidó tagjaira, mert a pogányok is tudták, hogy a törvény addig uralkodik (kyrieuei; vö. 6:9, 14) az emberen, amíg él. Ez önmagáért beszélő igazság, amit Pál a házasság intézményén szemléltet. A férjes asszony is (szó szerint: ‘egy férj alá rendelt nő’), amíg él a férje, hozzá van kötve (folyamatos befejezett idő, ‘hozzá volt és hozzá van kötve’) a törvény szerint; de ha meghal a férfi (a görögben olyan feltétel, ami valódi lehetőséget jelez), akkor fel van mentve (újra befejezett, perfektura, igealak) a törvény hatálya alól (szó szerint: ‘a férfi törvényétől’), amely a férjéhez kötötte. A házasság odakötötte a férjéhez, amíg a férj élt, és nyilvánvaló, hogy a férj halála felszabadítja e házasság alól.
Ezután Pál, folytatva a szemléltetést, rámutat, hogy amíg tehát él a férje, házasságtörőnek számít (jövő idő, ‘úgy ennek fogják tartani’), ha más férfié lesz (szó szerint: ‘más férfihez megy’). Ellenben, ha meghalt a férje, akkor megszabadult attól a házasságtól (vö. 7:2). Ezért már nem házasságtörő, ha (szó szerint: ‘mégis’) más férfié lesz. Az az özvegy, aki újraházasodik, nem követ el házasságtörést.
7:4-6. Ezekben a versekben Pál a házasság előbbi példáját alkalmazza a hívő ember és a törvény kapcsolatára. Ezt írja: Ugyanígy ti is, testvéreim, meghaltatok (szó szerint: ‘halálra adattatok’) — Jézushoz hasonlóan — a törvény számára. Miképpen a hívő ‘halott a bűnnek’ (6:2), és ezért ‘felszabadult a bűn alól’ (6:18, 22), éppenúgy halott a törvény számára is; függetlenné vált és megszabadult tőle (6:14; vö. Gal 2:19). Miképp egy feleség már nincs házassági kapcsolatban a férjével annak halála után, úgy a keresztyén sincs a törvény alatt. Ez a függetlenedés Krisztus teste által történt, vagyis Krisztus kereszthalála következtében.
Most tehát a keresztyénekre az érvényes, hogy másé vagytok: azé, aki feltámadt a halottak közül (vö. Róm 6:4, 9). Ez a valaki természetesen az Úr Jézus Krisztus. Bizonyos értelemben a hívők úgy tartoznak hozzá, mint a menyasszony a vőlegényhez (Ef 5:25). Mindezzel Istennek az a célja, hogy gyümölcsöt teremjünk őneki (vö. Róm 6:22; Gal 5:22-23; Fil 1:11). Csak a lelkileg élő ember tud lelki gyümölcsöt, vagyis szent életet teremni (vö. Jn 15:4-5). Aki házasságra lép Krisztussal, annak lehetnek lelki utódai. Itt Pál áttér a többes szám második személyű fogalmazásról a többes szám első személyre, vagyis magát is olvasói közé számítja.
Az apostol így folytatja: Mert amíg test szerint éltünk (szó szerint: ‘mert amikor testben voltunk’; a sarx szó gyakran a bűnös természetre utal, vö. Róm 7:18, 25) a bűnök törvény által szított szenvedélyei hatottak tagjainkban. Ez jellemzi a hívőt megtérése előtt (vö. 6:19). A törvény a maga tiltásaival bűnös vágyakat gerjesztett, amint ezt a 7:7-13 elmagyarázza. Ilyen értelemben a meg nem tért pogányok is a ‘törvény alatt’ voltak. Ebből következően ivadékuk nem ‘Isten gyümölcse’ volt (4. v), hanem a halálnak termettek gyümölcsöt. Pál ismételten kijelenti, hogy a bűn halálra vezet (5:15, 21; 6:16, 21,23; 7:10-11, 13; 8:2, 6, 10, 13).
Most azonban, miután a hívők azonosultak Krisztussal, halottak a törvénynek. Mint ahogy az özvegy felszabadul a házasság kötelezettségei alól, mi hívők megszabadultunk a törvénytől és annak bűnre csábításától. Ennek a ‘törvénytől’ való fel szabadulásnak az a célja, hogy az új életben a Lélek szerint szolgáljunk [jobb fordítás szerint: ‘szolgák legyünk’; vö. ‘szolga’ v. ‘szolgák’ a 6:6, 16-ban (háromszor), 17-18, 20, 22], nem pedig az írás betűje szerint, mint a régiben. A ‘Lélek’ szó lehet ‘lélek’ is (kisbetűvel), ellentétben az írásos dokumentummal, a Törvénnyel. Ebben az esetbe arról van szó, hogy a hívők ne a törvény ‘óságában’ éljenek, hanem az újjászületett lélek ‘újságában’. Vagy a ‘Lélek’ szó utalhat a Szentlélekre, az új élet forrására (vö. magyarázatok a ‘Lélek’ és a ‘betű’ szavakra a 2Kor 3:6-nál).”

(William MacDonald: Újszövetségi kommentár):
„I)	A törvény helye a hívő életében (7. fejezet)
Az apostol most feltesz egy kérdést, amely elkerülhetetlenül felvetődik: Mi a kapcsolata a keresztyénnek a törvénnyel? Pál talán különösen a zsidó hívőkre gondolt ennél a kérdésnél. Minthogy a törvény Izráelnek adatott, de az elvek éppen annyira alkalmazhatók a nem zsidó hívőkre is, akik balgán készek lettek volna magukat törvény alá helyezni, mint az élet szabályzó rendszere alá, miután már megigazultak.
A 6. fejezetben láttuk, hogy Isten gyermekeinek életében a bűnös természet zsarnokságának a halál vetett véget. Most azt fogjuk látni, hogy a halál vet véget a törvény uralmának is azok felett, akik alatta voltak.
7,1 Ez a vers összefüggésben van a 6,14-gyel: ‘Nem vagytok törvény alatt, hanem kegyelem alatt.’ A kapcsolat a következő: ‘Tudnod kell, hogy nem vagy törvény alatt — vagy nem tudod azt a tényt, hogy a törvény csak addig uralkodik az ember felett, amíg él?’ Pál azokhoz beszél, akik ismerik a törvény alapelveit, és ezért tudniuk kell, hogy a törvénynek nincs mondanivalója egy halott emberhez.
7,2 Pál, hogy ezt illusztrálja, megmutatja, hogyan szakítja meg a halál a házassági szerződést. Egy nőt a házasság törvénye a férjéhez köt, ameddig az él. De ha meghal, az asszony felszabadul a törvény alól.
7,3 Ha egy asszony összeházasodik egy másik férfivel, amíg a férje él, házasságtörésben vétkes. Ha azonban férje meghal, szabaddá válik arra, hogy ismét házasságra lépjen.
7,4 Az illusztráció alkalmazásánál nem szabad minden részletet szó szerint venni. Például sem a férfi, sem a feleség nem a törvény. Az illusztráció célja az, hogy bemutassa, ahogyan a halál megszakítja a házassági közösséget, ugyanúgy szakítja meg a hívőnek Krisztussal való halála a törvény hatáskörét.
Figyeljük meg, Pál apostol nem azt mondja, hogy a törvény meghalt. A törvény még érvényes a bűntudat kialakítására. Emlékezzünk arra is, hogy amikor ebben az igeszakaszban azt mondja, hogy ‘mi’, azokra gondol, akik zsidók voltak, mielőtt Krisztushoz jöttek.
Meghaltunk a törvénynek Krisztus teste által. A test itt arra utal, hogy testét az Úr kiszolgáltatta a halálnak. Már nem vagyunk a törvényhez kötve. Most a feltámadott Krisztushoz kapcsolódunk. Egyik házasságot megszakította a halál, és egy új jött létre. Most, hogy megszabadultunk a törvénytől, gyümölcsöt teremhetünk Istennek.
7,5 A gyümölcsnek ez az említése elvezeti a gondolatot ahhoz a gyümölcshöz, amelyet akkor termünk, amikor a hústestben vagyunk. Az a kifejezés, hogy a hústestben, nyilvánvalóan nem azt jelenti, hogy ‘a testben’. A hústestben kifejezés itt a megváltás előtti állapotunkat írja le. Akkor a hústest volt Isten előtti megállásunk alapja. Helyzetünk attól függött, amik voltunk vagy amit cselekedni tudtunk, hogy kiérdemeljük Isten elfogadását. A hústestben kifejezés ellentéte: ‘a Krisztusban’.
Megtérésünk előtt bűnös szenvedélyek irányítottak minket, amelyeket a törvény ébresztett. Nem arról van szó, hogy a törvény idézte elő, hanem csak arról, hogy megnevezte és tiltotta azokat, és ezzel erős vágyat támasztott, hogy megtegyük a bűnt.
Ezek a bűnös szenvedélyek kifejezésre jutottak fizikai tagjainkban, és amikor engedtünk a kísértésnek, halált termő mérges gyümölcsöt teremtünk. Máshol az apostol úgy beszél erről a gyümölcsről, mint a hústest cselekedeteiről: ‘házasságtörés, paráznaság, tisztátalanság, bujálkodás, bálványimádás, varázslás, ellenségeskedés, versengés, gyűlölködés, harag, patvarkodások, visszavonások, pártütések, irigységek, gyilkosságok, részegségek, dobzódások’ (Gal 5,19/b-21/a).
7,6 A sok csodálatos esemény között egyik a megtérésünk, vagyis az, hogy megszabadulunk a törvénytől. Ez annak eredménye, hogy meghaltunk Krisztussal. Mivel Ő úgy halt meg, mint a mi képviselőnk, mi is meghaltunk vele. A halálában teljesítette a törvény minden követelését, kifizetve annak rettenetes büntetését. Ezért szabadok vagyunk a törvénytől és annak elkerülhetetlen átkától. Nem fenyegethet kettős veszedelem.
Isten nem kér két árat,
Először a kezesét,
S az enyémét utólag.
Augustus M. Toplady
Most szabaddá lettünk, hogy szolgáljunk a Szellem újságában és nem a betű óságában. Szolgálatunkra a szeretet indít, nem a félelem; ez a szabadság és nem a megkötözöttség szolgálata. Már nem szolgai ragaszkodás a formák és ceremóniák apró részleteihez, hanem önmagunk örvendező kiárasztása Isten dicsőségére és mások áldására.”

(Szabó Andor: Lábam előtt mécses a Te igéd):
„PÉLDÁT MEGHALADÓ VALÓSÁG
Róm 7,1-4
Az 1 Kor 7,39 is beszél arról, hogy a férj halála esetén semmi nem köti már az özvegyet férjéhez, házasságtörés elkövetése nélkül lehet más férfi felesége. E jogeset gyakori lehetett, de az ÓSZ nem rendelkezett felőle, tekintélyes rabbik tanítása nyomán alakulhatott ki szabályszerű gyakorlatként kiegészítve, kimondva azt, amiről a Tóra hallgatott. Azért hivatkozik rá Pál, hogy a hívő új helyzetét példázza vele. Immár Krisztusé, tehát nem tartozik a törvény uralma alá. Korábban (6,10k) beszélt arról, hogy a római keresztyének is meghaltak a bűnnek, amikor hitre jutottak, a Krisztusban lett új életről most ugyanezt mondja ki, hogy ti. meghaltak a törvény számára; az óember halála folytán kikerültek a törvény uralma alól. A 4. v, szerint ez az egyszeri meghalás a Krisztus testének halála által történt meg velük, s így bekövetkezett a tulajdonosváltás; most már annak tulajdonai, aki feltámadott a halálból. Arra figyeljenek, mondja Pál, hogy ‘gyümölcsöt teremjünk’ Istennek. Majd csak a Kol 3,1 mondja ki, hogy feltámadtunk Krisztussal. Most tehát semmiképpen nem akarja gyengíteni lelki testben remélt majdani, egyszeri feltámadásuk bizonyosságát, ezért tartózkodóbb a feltámadás fogalmának alkalmazásában az új élet szemléltetésére.
A házasságjogi hasonlat csak nagy vonalakban felel meg a hívő életében bekövetkezett uralomváltásának. Az első férj halála azt a gondolatot ébreszthetné bennünk, hogy tehát az első férj, azaz a törvény halott. Az apostol azonban soha nem mond ilyet, mert tiszteli és változatlanul jónak mondja a törvényt (12). Erre még majd bővebben is sort kerít, mert esetleg félresiklik a gyarló gondolkozás. A fogalmazás tömörsége miatt az 1. v. úgyis érthető volna, nyelvtanilag ilyen fordítás is lehetséges lenne, hogy ameddig a törvény él, addig uralkodik az emberen, ha meghal, már érvényét is veszti. Ezt a félremagyarázást azonban nem ismeri az ÚSZ, esetleg eretnekek között lehetett ilyen. A folytatásból pedig egyértelmű, hogy az ember halt meg (és támadt fel) Krisztus teste által, amely halálra adatott. Ezúttal nem hangsúlyozódik ki az elégtétel jelentése. A 2. v. kifejező: ‘megszűnt’, érvényét vesztette a törvény, mely addig férjéhez kötötte a feleséget. Az idevágó törvény tehát nem semmisült meg, de arra, aki megözvegyült, már nem alkalmazható. Az idézett fönti példa kereteit tehát szétfeszíti az apostoli üzenet, mert az új férj, azaz Krisztus halt meg és támadott fel, s Vele ebben eggyé lett a hívő is. A tanítványok is megszenvedték Jézus halálát, de újra éledtek feltámadásának örömhírére. Láthatott olyan példákat is az apostol, hogy a meghalóval a szerető társ is szinte meghalt (Jn 11,16), s aztán csak lassan éledezett gyászából. Ez azonban csak a háttérben árnyalhatta gondolatait, hogy élét ne vegye a határozott üzenetnek, hogy ‘ti is’ már ‘másé vagytok’, a Feltámadotté.
A tisztázott és megértett, hitben átélt tények azért vannak, hogy életünk gyümölcse bőségesebb és ízesebb lehessen, szolgálva vele Istennek.
A RABTARTÓTÓL SZABADON
Róm 7,5-6
A törvény hatálya alatti élet nem védelmet, inkább kiszolgáltatottságot hozott az emberre, mert az, ami követendő útmutatás lehetett volna számára, a bűn miatt ellenkező hatást váltott ki. Majd még beszél erről az apostol a 7. rész folyamán. A negatív végeredmény oka pedig az, hogy az ember test szerint él. Nem vitás, hogy itt még e testben kell élnünk, de Jézus Krisztusban már járhatunk nem test, hanem Lélek szerint (8,4). Amíg azonban a rosszra hajlamos test vezérelt, tagjainkban, melyek a tetteket elkövették, fokozottan kaptak erőre a nemkívánatos hatások, amiben a törvény is közrejátszott. Bonyolítja a káros összhatást, valamint az egész ilyetén működés megértését is, hogy a törvény mégsem hibáztatható miatta, és Isten sem, mert a bűn miatt meghomályosodott látásmódú ember a törvényből is csak a betűt fogja fel. Izráelről mondja az apostol, hogy Mózes olvasása közben leplezett a látásmódjuk, s a lepel csak Krisztusban tűnik, tűnhet el (2Kor 3,14kk).
Az első és második személyű fogalmazás megint személyesre vált: veletek együtt én is így éltem akkor, midőn a test szerinti gondolkozás, törekvés és életmód a halálnak teremtett gyümölcsöt életemben. Rossz gyümölcsről a Hegyi Beszédben is olvashatunk (Mt 7,16kk), ami körforgásszerű kiszolgáltatottságában, annak is káros, aki termi. Nemcsak a kárhozat értendő rajta; Pál személyes hangja azt sejteti, hogy István vértanú halálára is tekintett, amikor Saulként ő is akarta és javallta ezt a halálnak termett gyümölcsöt, és bár tagjaiban, követ emelő kézzel, nem vált gyilkossá, mégis részesnek vallja magát a tettben, hiszen korábban már sokakat tömlöcbe hurcolt hitükért (ApCsel 7,58; 22,20).
Az 1-2. részekből következtethető, hogy a káros és halálos elhajlások tekinthetők Isten ítéletének is, ezt azonban most nem hangsúlyozza az ige, nehogy kivesse az ember nyakából a felelősséget tetteiért. Annál inkább nyomatékot ad annak, hogy Isten volt az, aki megszabadított. A 6. v. szenvedő nyelvtani szerkezetei azt a jelentést erősítik, hogy Ő vitte végbe a Krisztus halálába foglalt halálunkat a bűn és a következményei számára, így szabadítván meg bennünket rabtartónktól. A törvény pedig — ami visszás hatással még csak fokozta végzetes kiszolgáltatottságunkat — reánk nézve egycsapásra erejét, érvényét vesztette. — A ‘most azonban’ viszont rámutat a határozott fordulatra, ami a hívő megtérésekor és keresztségekor következett be. Azóta új életben, Szentlélek szerint szolgálunk, ill. így kell szolgálnunk. Először a testben folytatott életmód neveztetett meg, hogy az már a múlté, amit csak méginkább megterhelt, s még kilátástalanabbá tett a félreértett, betűvé merevített törvény. Ezúttal ez a méltánytalanul betűvé torzított törvény adja a régi élet sötét hátterét, amit kegyelemből magunk mögött hagytunk; s mert az új élet folyamatos lehetőség, legyen is azzá abban, hogy szabad szívvel, Lélek szerint szolgálunk Istennek.
Mérjük fel, hogy a kívánságok űzik, vonják ide-oda tagjainkat, vagy a Lélek vezérel folyamatos ösztönzéssel és útmutatással?”

(Jeromos Bibliakommentár):
„70 (iii) Szabadság a törvénytől (7,1-25). Pál azzal kezdte a megigazult keresztény ember új életének leírását, hogy megmagyarázta, hogyan vetett véget Krisztus a bűn és halál uralmának (5,1221), majd azt, hogy az ‘új élet Krisztus Jézusban’ az ‘én’ új irányultságát jelenti, úgyhogy az ember többé nem is tud a bűnre gondolni (6,1-23). A 6,14-ben felvetette az őt kísértő problémát a törvénynek és ennek a szabadságnak a relációjában: milyen szerepe van még mindig a törvénynek az ember életében? A Róm megelőző helyein (3,20.31; 4,15; 5,13.20) elárulta, hogy foglalkoztatja ez a kérdés, de most megpróbál egyenesen szembenézni vele. Milyen a törvény és a bűn kapcsolata? Hogyan lehet a halál és a kárhoztató ítélet szolgája (2Kor 3,7.9)? Milyen a keresztény ember kapcsolata ezzel a törvénnyel? Az 16. versek válaszának bevezetése, melyben kinyilvánítja a keresztény ember szabadságát a törvénytől, a 7-25. versekben pedig megmagyarázza a törvény és a bűn kapcsolatát. Itt Pál megerősíti, hogy a törvény alapjában véve jó, és megmutatja, hogy a bűn eszközként használja arra, hogy a ‘testi’ ember felett uralkodjék. Így nem magában a törvényben talál választ a problémájára, hanem abban, hogy a gyenge, természeti, földi emberek képtelenek annak követelményeivel megbirkózni.
71 A 7,1-6-ban Pál két érvet kapcsol össze: 1) A törvény csak az élőket köti (7,1.4a); következésképpen a keresztény embert, aki meghalt ‘Krisztus teste által’, már nem köti. 2) A feleség férje halála révén felszabadul a törvénynek azoktól a meghatározott előírásaitól, amelyek hozzá kötötték; a keresztény ember olyan, mint az a zsidó feleség, akinek meghalt a férje. Ahogyan az asszony szabaddá válik a ‘törvényes kötöttségtől’, úgy a halál által a keresztény ember is szabaddá válik a törvénytől (7,2.3.4b). A második érv csak az első illusztrációja, méghozzá nem is tökéletes. Nem szabad erőltetett allegóriává tenni, ahogyan Sanday-Headlam egyszer megkísérelte (Romans, 172): A feleség = a valódi én (égo); az (első) férj = az ember régi állapota; a ‘férj törvénye’ = a régi állapotot elítélő törvény; az új házasság = egyesülés Krisztussal. Pál érvelése azonban más: ugyanaz a valaki hal meg, és szabadul fel a törvény alól. Egyetlen célra használja az illusztrációt: a törvényi kötelmeknek vége, ha haláleset történik. Mivel a keresztény ember megtapasztalta a halált, a törvénynek többé nincs követelése vele szemben. Így érvel Pál ebben a hetedik fejezetben.
72 1. testvéreim: Az 1,13 óta most használja először ezt a megszólítást. pedig a törvényt ismerőkhöz szólok: Bár Weiss, A. Jülicher és E. Kühl azt gondolták, hogy Pál, aki római keresztényekhez szól, ezzel a római jogra utal, s megint mások (Lagrange, Lyonnet, Sanday-Headlam, Taylor) a névelő nélküli nomon‑t ‘általában a törvény’ értelemben fogták fel. A legtöbb kommentátor helyesen a mózesi törvényre való utalásként értelmezi a kifejezést (ld. a 2,12 magyarázatát), mivel a 7,2.3.4b-ben is vannak rá célzások, s a vers az 5,20 és a 6,14 fonalát veszi fel. Ahogyan Leenhardt megjegyezte (Romans, 177), ha Pál érvelése egy pogány bíráskodási elven alapulna, jórészt elveszítené megvilágító erejét. Pál tulajdonképpen azzal érvel, hogy maga Mózes is előre látott egy olyan helyzetet, melyben a törvény többé nem köt. a törvény addig uralkodik az emberen, amíg él: Uralkodik, azaz rabságban tart egy embert azáltal, hogy köteles megtartani. A 4a. versben vonja le ebből a következtetést. Most a házassági törvénnyel illusztrálja. 2. a férjes aszszony: Vö. Szám 5,20.29; Péld 6,29. Az ósz‑i törvény szerint az asszonyt a férj tulajdonának tekintették; hűtlensége házasságtörés volt (Kiv 20,17; 21,3.22; Lev 20,10; Szám 30,10-14; vö. R. de Vaux: AI, 26). a törvény… amely a férjéhez kötötte: A mózesi törvény megfelelő előírása, amely a feleséget tulajdonosához (férjéhez) kötötte. 3. ha más férfié lesz: Szó szerint: ‘máshoz tartozik’. A kifejezés a MTörv 24,2-ből és Óz 3,3-ból származik. A feleség szabadságát a férj halála hozza meg, és nyilvánvalóan semmi köze a váláshoz. 4. a Krisztus teste által: Azaz a történeti Jézus megfeszített teste által (ld. Gal 2,19-20). A keresztség révén a keresztény ember azonosul Krisztussal (6,4-6) osztozva halálában és feltámadásában. Amikor Krisztus mindenkiért meghalt ‘a bűnös testhez hasonló formában’ (8,3), akkor mindenki meghalt (2Kor 5,14). másé vagytok: A ‘második férj’ a megdicsőült, feltámadott Krisztus, aki Kürioszként uralkodik a keresztény emberen a továbbiakban. hogy gyümölcsöt teremjünk Istennek: Krisztus és a keresztény ember egyesülését az imént a házasság fogalmaival írta le Pál. Most folytatja a képet: ennek az egyesülésnek a megújult élet ‘gyümölcsét’ kell teremnie.
73 5. test szerint éltünk: Szó szerint ‘testben voltunk’, a múltban, Krisztus nélkül. Ez a létmód hallgatólagos ellentétben áll a ‘Lélek szerint’ való élettel (8,9), amelyre Pál a 7,6-ban utal. a bűnök… szenvedélyei: Az erős érzéki benyomásokat követő hajlandóság a bűnre (ld. Gal 5,24). törvény által szított: A törvény felszítja a ‘test’ által uralt emberi szenvedélyeket, és így a bűn alkalmává válik. Ennek egy másik aspektusa jelenik meg a 7. versben. a halálnak termettek gyümölcsöt: A kifejezés eredményt és nem szándékot fejez ki (ld. az eis to + infin., 1,20). A szenvedélyek nem arra rendeltettek, hogy a halálhoz juttassanak el, de a törvény közreműködésével mégis ezt tették (Id. 6,21). 6. most azonban: Az új keresztény rendben (ld. a 6,21-et). meghaltunk annak a számára, ami fogva tartott minket: Bár néhány kommentátor megkísérli, hogy az ‘ami’ névmást a szenvedélyek uralmára vonatkoztassa, a névmás inkább újabb utalás az imént említett törvényre. úgy, hogy az új életben a Lélek szerint szolgáljunk: A lélek, mint a keresztségben (6,4) elkezdődött új élet hatóereje, radikálisan különbözik az írott törvénytől. A kifejezés a ‘test’ említéséről jutott Pál eszébe (5. v.); a test és a lélek ily módon ugródeszkául szolgált egy másik ellentét, a lélek és a betű (= a mózesi törvény szerinti élet; vö. 2Kor 3,6-8, amely ennek a versnek kitűnő kommentárja) kontrasztja számára.”

(Karner Károly: Isten iskolájában):
„7,1-6: A felszabadulás a törvény hatálya alól.
Feleditek‑e, testvéreim, — olyanokhoz szólok, akik ismerik a törvényt, — hogy a törvény csak addig uralkodik az ember fölött, amíg [az ember] életben van. A férjes asszonyt is az életben levő férjéhez köti a törvény, de ha a férj meghal, akkor már nem köti a törvény, mely férjéhez fűzte. Tehát: férje életében házasságtörőnek mondják, ha más férfié lesz. De ha meghalt a férje, nem terjed ki rá a törvény hatálya és már nem házasságtörő, ha más férfié lesz. Így van veletek is, testvéreim! Ti is halottak vagytok a törvény számára Krisztus teste által, hogy máséi legyetek, t. i. azéi, aki feltámadott a halottak közül, hogy gyümölcsöt teremjünk Istennek. Mert ameddig hústestben jártunk, a törvény által táplált bűnös szenvedélyek dolgoztak tagjainkban, hogy gyümölcsöt teremjünk a halálnak. Most azonban ránk, mint meghaltakra, nem terjed ki a bennünket megkötő törvény hatálya. Azért úgy szolgáljunk, mint akiket megújított a Lélek, ne pedig a törvénybetű régi szellemében.
Már 6, 14 hangoztatta: ‘nem vagytok a törvény hatálya alatt!’ Ez először arra a félreértésre adhatott okot, hogy a bűn a keresztyén ember számára mellékessé lett, sőt rosszindulatútag az apostol szavait egyenesen felszólításnak lehetett venni a bűn cselekvésére. (6, 15). Ezt a félreértést, ill. rosszindulatú hamis magyarázatot az apostol elhárította. Azonban az a tétel, hogy a keresztyén ember felszabadult a törvénynek — Isten törvényének! — a hatálya alól, mérhetetlenül súlyos és elképesztően megdöbbentő megállapítás. Ennélfogva azt még tovább és pontosabban körül kell írni. Így tér rá az apostol a 7. fejezetben arra a kérdésre: mit jelent a törvény alól felszabadulni és mi a törvény értelme, helye az üdvtörténetben.
Pál a következőkben olyanokhoz szól, akik ‘ismerik a törvényt’. A görög kifejezés még többet mond: a keresztyén olvasók ‘értik’ a törvényt, nem úgy, mint a zsidóság, mely ugyan szintén ismeri a törvényt, de annak értelmét ‘lepel takarja le előtte’ (II. Kor. 3, 14). A következő fejtegetéseket éppen erre a belső, a tulajdonképeni értelemhez elható megértésre alapozza az apostol.
A gondolatmenet kiindulópontja és alaptétele az, hogy a törvény az emberrel csak életében rendelkezik. A törvény hatálya azonban megszűnik, ha az ember meghal. Ezt a tételt az apostol a házassági jogon szemlélteti. A házasságnál is úgy van, hogy a törvény az asszonyt csak addig köti férjéhez, míg az életben van. Házasságtörő az az asszony, aki férje életében más férfival adja össze magát. Ellenben férje halála után a törvény hatálya megszűnt és az asszony szabadon választhat magának más férjet. — Ezt a házassági jogból vett példát használja fel az apostol arra, hogy megértesse a keresztyén embernek a törvény hatálya alól való felszabadulását. A keresztyén ember is ‘halott’ (szószerint ‘megöletett’, ‘a halál állapotába került’) a törvény számára, a törvényhez való viszonyában, azért, hogy másé lehessen, t, i. hogy azé a Krisztusé lehessen, aki a halálból támadott fel. Az apostol által a házasságjogból vett eset példája azonban nem egészen világos. Már az a tétel sem magától értődő, hogy a törvény hatálya az emberre csak az életében terjed ki. Könnyen lehet olyan házasságjogot is elgondolni, amelyben ez a szabály nem áll, aminthogy pl. nem áll a végrendelkezési jognál sem. De az apostol nem ilyen elképzelhető lehetőségekre gondol, hanem az ÓSz-ben adott törvénynek, mint az Isten által adott törvénynek a rendelkezéseit látja maga előtt. Nehézséget rejt magában a példa alkalmazása is. Az apostol nem értelmezi a példát úgy, hogy pl. a törvényt a férjhez, a keresztyént, ill. helyesebben a gyülekezetet pedig az asszonyhoz hasonlítaná (Krisztus és a gyülekezet viszony-át a házasság képével szemlélteti Ef. 5, 25 kk.). Ha a képet alkalmazni akarnánk, akkor tulajdonképen a törvénynek kellene meghalni, hogy az, akit a törvény kötelező ereje a hatalmában tart, felszabaduljon a törvény hatálya alól. Erről azonban nem lehet szó. Ellenkezőleg, mi keresztyének kerültünk a törvényhez való viszonyban a halál állapotába. Igaz viszont, hogy olyan halál állapotába, amikor a halálon keresztül új élet támad és az új élet ‘gyümölcsöt terem’. — Az apostol által felhozott példa alkalmazásának nehézségeire nem szabad azt mondani, hogy az apostol a törvény és a keresztyén ember viszonyának kifejezésére alkalmatlan példát választott. Inkább az a helyzet, hogy a szemléltetett viszony egyedülálló paradoxiája szétszakítja minden hasonlat kereteit és lehetőségeit. Azért a felhozott példában csak azokat a mozzanatokat szabad alkalmazni és kiemelni, melyeket az apostol maga is hangsúlyoz. Nevezetesen, hogy a keresztyének ‘Krisztus teste által’, azaz tehát Krisztusnak érettük halálra adott teste által meghaltak a törvény számára s hogy ennek következtében a törvény és a törvény hatálya alatt álló ember ‘jogviszonya’ felbomlott, megszűnt, továbbá, hogy akik a törvény számára meghal 5 tak, Krisztus által új élethez jutnak s ezentúl már a Krisztuséi. Ez pontosabban annyit jelent, hogy ‘hústest’-ben (ehhez a kifejezéshez v. ö. a függelék fejtegetéseit!) csak voltak. ‘Hústestben lenni’, ‘hústestben járni’ egyenlő értelmű azzal, hogy tagjainkban a ‘bűnös szenvedélyek’, azaz a bűnök okozta szenvedélyek dolgoznak és pedig úgy, hogy a bűnös szenvedélyek táplálékukat a törvényből merítik. Nem a törvény támasztja ugyan bennünk a bűnt és a szenvedélyeket, azonban a törvény csábit, kihívja az ellenállásunkat és a bűnnek alkalmat, ürügyet ad arra, hogy megejtsen. Ezért hústestben járni, a bűnös vágyak kényszere alatt élni annyit jelent, mint gyümölcsöt teremni a halál számára. Ezzel a régi és ‘természetes’ állapottal áll szemben a csodálatos, Krisztus szabadítása által létre jött, bennünket az eszkatologikus új világba áthelyező ‘most’. Ezt írja körül Pál azzal, hogy a törvény kötelező ereje megszűnt, hogy mint meghaltakat, nem tart már fogságában a törvény s hogy ennek eredményeként .nem élünk továbbra a ‘betűnek’, a törvény rideg és lelketlen szavának a ‘régi szellemisége’ (‘ósága’, ahogyan Károlyi fordította) alatt, hanem úgy szolgálunk Istennek, mint akiket a Szentlélek újított meg.”

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                       \\\\\\/////
                       /  _   _  \
                      (| (.) (.) |)
 ___________________.oOOo__( )__oOOo.___________________
|                                                       |
|                Tommyca - Szakács Tamás                |
|                 az A-T&T  páros tagja                 |
|                                                       |
|         Felsőpetényi Evangélikus Egyházközség         |
|        2611 Felsőpetény,  Ságvári Endre u. 12.        |
|                   (35) 360-037   (Lelkészi Hivatal)   |
|                   (30) 426-5583  (T)                  |
|                                                       |
|                  tommyca@freemail.hu                  |
|              http://www.extra.hu/Tommyca              |
|___________________.oooO_______________________________|
                    (   )        Oooo.
                     \ (         (   )
                      \_)         ) /
                                 (_/