Title: Kedves ’Országba kopogtatók’
Subject: Lk 18,17. - Gyermekek országa - Szenteste
Author: Tommyca
Company: Theophysicay Kút-Adó Intézet

Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@freemail.hu>
Címzett: "Tibor Fabiny" <fabiny_tibor@hotmail.com>; "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>; "FraterNet Lelkészek" <fraternet-lelkeszek@lutheran.hu>; "János Zsuzsanna" <zsuzsa.janos@lutheran.hu>; "Vili" <vfischl@dpg.hu>
Elküldve: 2004. december 22. 22:48
Tárgy: Lk 18,17. - Gyermekek országa - Szenteste

Kedves ’Országba kopogtatók’!

Talán még időben küldöm a szentesti csomagomat, bár tudom, hogy az ünnepek sűrűjében nehezebb a készülés, mint ’normál’ vasárnapokra… Cserébe igyekszem holnap este-éjjel mindkét karácsonyi előkészítő csomagot postázni.

Vázlatkísérlet:
Gyermekek országa
Felnőttek
Gyermekek
Isten országa polgárai
A vázlathoz:
Isten országa mindannyiunk létkérdése. Örök sorsunk függ attól, részesei lehetünk‑e vagy sem. Fontos hát, mi az, ami kirekeszthet onnan, mi az, ami besegíthet oda…
Felnőttek
Jézus egyértelműen kijelenti: gyermekké lenni nem tudók, belsejükben-szemléletükben felnőttek nem juthatnak be! Igen komoly mindez, érdemes odafigyelni rá. Jelen társadalmunkban talán különösen is értjük, hogy az ember úgy akar felnőtté lenni, hogy ezzel minden felette álló hatalmat leráz önmaga felnőtté válására hivatkozva — és ezzel minden felelősséget is leráz magáról. Ilyen szemlélettel azonban Isten országát is lerázzuk magukról! Nem riogatás ez, Jézus nem fenyegetőzik, hanem segítséget ad kezünkbe: elmondja, miképp léphetünk be ebbe a végső, örök valóságba.
Gyermekek
Köteteket írtak már erről az igeszakaszról, igen gyakran prédikálunk ez alapján. Nehéz is új szempontokat felmutatni. A gyermek ezzel a felnőtt felelőtlenséggel szemben tudatában van annak, hogy nem ő a világ ura, és tudatában van annak is, hogy rászorul a ‘nagyok’ segítségére. Éppen ez teszi alkalmassá az embert arra, hogy belépjen a mennybe — és ennek hiánya tesz alkalmatlanná.
Isten országa polgárai
A felnőttség és gyerekség emlegetése ne terelje el a figyelmünket arról, hogy nem a korunk, érettségünk, felnőtté válásunk a téma, hanem a polgárvoltunk! A lényeg nem az, hogy milyenek vagyunk, hanem hogy van‑e belépőnk ebbe az országba! Ez az ország jött közénk — gyermekként — szentestével, a betlehemi éjszakában!
Gondolatok az ige kapcsán:

További gondolatok helyett egy régebbi prédikációt is idemásolok:
Isten országa a gyermekeké!	Lk 18,17.
Gyermekek
Nagyszerű, hogy épp ez a kijelölt ige szenteste, amikor a gyermekek műsorral szolgáltak istentiszteletünkön: „aki nem úgy fogadja az Isten országát, mint egy kisgyermek, semmiképpen nem megy be abba.” (17.) Jézus, aki Isten létére mégis jászolban kisgyermekké lett, arra tanít, hogy tudjunk felnőttként is gyermeki lelkülettel fordulni Isten országa felé.
A tanítványok is beleestek abba a hibába, amit a farizeusok, az írástudók elkövettek: úgy gondolták, egy gyermek még nem képes arra, hogy megtanulja és betartsa a törvényt, ezért nem is lehet méltó belépni Isten királyságába. Ma úgy fogalmazhatnánk: a kisgyermekek még nem tanultak, vagy nem tanultak elég hittant, dogmatikát ahhoz, hogy ismerjék Isten királyságának törvényeit, szabályait, ezért még nem léphetnek be abba. Urunk azonban rámutat arra, mennyire feje tetejére állítottuk Isten rendjét. Igaz, hogy gyermekek sok tekintetben ‘üres lappal’ indulnak, de ez éppen hogy nem hátrányukra van, hanem előnyükre. Sok minden tekintetben még érintetlenek, tiszták.
Állampolgárság
Milyen butaság lenne azt mondani, hogy egy gyermek még nem magyar állampolgár pusztán azért, mert nem tanulta meg az alkotmányt, az ország törvényeit! Tény, hogy nem tekintjük felnőttnek, de állampolgárnak igen. Legtöbbünk születésével válik magyar állampolgárrá — kevesek pedig hivatalos úton szerzik meg. Isten országába azonban kizárólag csecsemők léphetnek be: bele kell születni. Csak újszülöttek léphetnek be: „Ha valaki nem születik újonnan, nem láthatja meg az Isten országát.” (Jn 3,3.) — szól Jézus Nikodémushoz. Isten országa olyan különös királyság, ahol hivatalos eljárás során lehetetlen polgárjogot nyerni, lehetetlen megvesztegetni az állami tisztségviselőket, hogy állampolgárságot adjanak — ide csak születni lehet. Még akkor is, ha valaki már idős ember, mint Nikodémus, újjá kell születnie, újszülötté kell válnia, ha be akar menni Isten királyságába. Hiába minden papír, útlevél, hiába minden erkölcsi jótett, erőfeszítés, hiába minden csalás, ravaszság, ügyeskedés, hiába minden befolyás, hatalom, hiába minden erőszak, törtetés. Aki nem újszülöttként érkezik a kapuhoz, az „semmiképpen nem megy be abba.” (17b.)
A gyermeki lelkület
Természetesen nem arra buzdít Jézus, hogy legyünk infantilisek, gyermeteg lelkületűek, tudatlanok, buták. Egyszerűen arról van szó, hogyan fogadjuk Isten országát: mint a gyermek, vagy mint a felnőtt. A felnőtt mindent szeretne kiérdemelni, megszolgálni — vagy előre, vagy legalább utólag. ha valamit csak úgy ajándékba kap, kényelmetlenül érzi magát, szeretné úgymond ‘megfizetni’ a kedvességet, szeretné kiérdemelni, szeretné viszonozni. Még most, karácsony estéjén is kényelmetlenül érzi magát, nem tud felszabadult lenni, ha úgy kap valakitől ajándékot, hogy nem viszonozta. A gyermek ellenben nem tépelődik ilyesmin. Egyszerűen elfogadja az ajándékot, és boldog örömmel veszi anélkül, hogy arra gondolna, mivel érdemelte ki, hogyan viszonozza.
Isten országát is csak így lehet elfogadni. A hatalmas karácsonyi ajándék, a gyermek Jézus a jászolban csak így lehet miénk. Nincs benne érdem, nem lehet utólag sem megszolgálni sem azzal, hogy igyekszünk Istennek tetsző életet élni, sem semmi mással. Egyszerűen csak ajándékként vehető el. Mivel a felnőtt lelkület ezt kényelmetlennek érzi, vagy próbál legalább utólag érdemeket szerezni, és ezáltal elveszti a valódi ajándékot, amelyre nem lehet érdemessé válni semmiféle módon, vagy eleve el sem fogadja, mert ami csak úgy ingyen van, az gyanús, az értéktelen…
Pedig az evangélium világosan tárja elénk: Isten királysága elfogadásának nem feltételei, hanem következményei vannak! Jézus a gyermekek példáján mutatja meg, hogy Isten országánál nem az emberi teljesítményről, hanem Isten szeretetéről van szó, amellyel azokat keresi, akik kicsinyek, megalázottak, elesettek és saját lehetőségeik végére jutottak. Isten azt az embert teremti újjá, aki nem hivatkozik másra, mint az Ő irgalmára.
Ezért tehát arra kérek minden felnőttet, vizsgálja meg magát, és törekedjen arra, hogy újjászületve ilyen gyermeki lelkülettel fogadhassa Isten országát. Titeket gyerekeket pedig arra kérlek, őrizzétek meg a bennetek levő gyermeki bizalmat, hogy úgy fogadjátok a jászolban fekvő gyermek Jézust, és úgy fogadjátok a felnőtt, Isten Fia Jézust is: gyermeki bizalommal, semmit sem számításból, érdemből, hanem úgy, ahogyan Isten önmagát és királyságát adni akarja: puszta kegyelemből, ajándékként.
Ámen
Imádkozzunk!
Mennyei Atyánk! Köszönjük neked, hogy felnőttként is gyermekeiddé lehetünk. Köszönjük, hogy gondod van ránk, és erős Üdvözítőt támasztottál nekünk. Add, hogy a jászolban fekvő újszülöttben felismerjük Megváltónkat, és a pásztorokhoz hasonló örvendezéssel tudjunk leborulni előtte. Adj nekünk igazi szentestét, amelyen szívünkben is megszülethet a Megváltó, aki minden gyermekét be akarja vezetni mennyei királyságodba.
Ámen
Kommentárok:

A ‘félreértések elkerülése ellen’ elárulom azt, amit már úgyis mindenki tud: régóta nem csupán vörös színnel emelek ki a gyűjtött anyagokból részeket (ezek amúgy arra hivatottak, hogy az általam fontosabbnak tartott gondolatokat kiemeljem). Mint látható volt már régóta, két másik színt is felvettem az arzenálba. A kékkel azt jelölöm meg, ami számomra kétséges, de legalábbis bizonytalan, megalapozatlannak tűnő gondolat, míg zölddel azt, amit egyértelműen tévesnek tartok. (Átmeneti esetként a vörös és kék között, ha a kétségesség csak részleges vagy feltételes, akkor még előfordulhat a lila…)

(Jubileumi kommentár. In: BibliaTéka CD-ROM. Arcanum Digitéka Kft.):
„Luk. 18,15–17. Jézus megáldja a gyermekeket (Mt 19:13–15 Mk 10:13–16).
A nagy betoldásban Lk itt visszatér a Mk-kerethez, de az új elbeszélés szervesen kapcsolódik az előzőhöz: ez is arra a kérdésre válaszol, hogy kik mennek be Isten országába. Izráelben szokás volt kisgyermekeket odavinni a rabbikhoz, hogy kézrátétellel áldják meg őket. A tanítványok tiltakozására Jézus leleplezi a farizeusi kegyesség őket is sokszor megkísértő önellentmondását. Ezek a kisgyermekek csecsemők (brephé), majd csak hosszú évek múltán vezetik be őket a törvény ismeretébe és a vallásos életbe. Most még semmiféle vallásos teljesítményre nem hivatkozhatnak, amelynek alapján kapcsolatba kerülhetnének Isten országával. De Jézus elutasítja azt a felfogást, amelyre mi is könnyen hajlunk, ha gyermekeinkről van szó. A gyermekeknek és példájuk követőinek ígéri Isten országát, éppen azért, mert ‘üres lappal’ lépnek Isten elé: ráutaltságuk és fogékonyságuk szavak nélkül is beszédesen áll előttünk.”

(Ravasz László: Az Ó/Újszövetség magyarázata. Kálvin Kiadó):
„2. A GYERMEKEK (Mt 19,13-15; 18,3; Mk 10,13-16; Lk 18,15-17)
Márkot színes és festői előadás jellemzi. Jézus kedélyhullámzása a harag és gyöngédség között, az egész jelenet rövidsége és szemléletessége mindenha mélyen megindítóvá teszi ezt a történetet.
Vajon a gyermekeket észreveszi‑e Jézus? Nem túlságosan csekély dolog egy anya és gyermeke, hogy zavarják vele a Messiás-királyt? A tanítványok így gondolják, s a Mester iránti hamis kíméletből meg akarják akadályozni, hogy Jézus elé kerüljenek. Az a világ kicsiny, csekély, unalmas dolognak tartotta a szegény embert, az alacsonysorsút, s ide sorozta a nőt és a gyermeket is. De Jézus a kicsinyekhez és egyszerűekhez, az elnyomottakhoz és a lenézettekhez jött, tehát a szegényhez, a bűnöshöz, a vámszedőhöz, így az asszonyokhoz és a gyermekekhez is. Sőt itt a gyermeket állítja például és azt mondja: aki úgy nem fogadja Isten országát, mint a gyermek, semmiképpen sem megy be oda. Nyilvánvalóan itt a gyermeknek arról a vonásáról van szó, hogy teljes bizalommal él a feléje áramló szeretettel. Ezt a szeretetet természetesnek találja, és természetesnek találja a maga rászorultságát is. Mindez nem erény, nem érdem nála, még kevésbbé számítás, hanem az élet egyszerű és természetes megnyilvánulása. Az Isten királyságába csak az mehet be, aki mindent Istentől vár, s Istentől mindent elfogad. Legfőképp kegyelmét — az, hogy Jézus ölébe veszi a gyermekeket, kezét fej ökre teszi és megáldja őket, mindennél meghatóbb kifejezése Isten atyai szeretetének, amellyel birtokába veszi és e szeretet kibeszélhetetlen gazdagságában részesíti azt az embert, akit a maga számára teremtett. — De örökre érvényesen kiábrázolja azt is, hogy a gyermeknek a Jézus karjaiban van a helye, és csak az a szülő cselekszik a gyermek érdekében, aki Jézushoz viszi legféltettebb kincsét.”

(A Biblia ismerete kommentársorozat. Keresztyén Ismeretterjesztő Alapítvány):
„d. Jézus tanítása a gyermeki magatartásról (18:15-17)
(Mt 19:13-15; Mk 10:13-16)
18:15-17. Lukács az előző példázat folytatásaként tette ide ezt a rövid szakaszt. Jézus azt tanította, hogy meg kell alázkodni Isten előtt. Ezekben a versekben összehasonlítja az alázatot a gyermeki magatartással: Engedjétek hozzám jönni a kisgyermekeket, és ne akadályozzátok őket, mert ilyeneké az Isten országa. Ezzel Jézus azt mondta, hogy az embernek alázattal kell hozzá jönnie, hogy bemehessen az Isten országába. A gyerekek elvárással és lelkesedéssel jönnek. Tudják, hogy önmagukban nem alkalmasak. Teljesen másoktól függnek. Ha a felnőttek hozzáállása nem ilyen, akkor semmiképpen nem mennek be az országba.”

(William MacDonald: Újszövetségi kommentár. Evangéliumi Kiadó):
„I) Jézus és a kisgyermekek
(18,15-17)
Ez az esemény megerősíti, amiről már korábban is szó volt, hogy a kisgyermek alázatossága szükséges a bejutáshoz Isten királyságába. Anyák tolakodtak az Úr Jézushoz kisgyermekeikkel, hogy áldást nyerhessenek tőle. Tanítványait bosszantotta, hogy így igénybe veszik az Úr idejét. Jézus megfeddte őket, és kedvesen magához hívta a kisgyermekeket, ezt mondva: ‘Ilyeneké az Isten országa.’ A 16. vers válaszol arra a kérdésre, hogy mi történik a kisgyermekekkel, amikor meghalnak. A válasz az, hogy a mennybe kerülnek. Az Úr Jézus világosan megmondta, hogy ‘ilyeneké az Isten királysága’.
A gyermekek nagyon fiatal korban megtérhetnek. Ez a kor valószínűleg változik egyes gyermekek esetében, de a tény fennáll, hogy bármelyik gyermeknek, aki Jézushoz kíván jönni, azt korától függetlenül meg kell engedni, és hitében erősíteni kell.
A kisgyermekeknek nem szükséges felnőtté lenniük azért, hogy megtérhessenek; de a felnőtteknek szükségük van a kisgyermek egyszerű hitére és alázatosságára, hogy bejussanak Isten királyságába.”

(Jeromos Bibliakommentár. Szent Jeromos Katolikus Bibliatársulat):
„… 15-17. A 9,51-ben Lukács eltért Márk evangéliumának sorrendjétől, hogy úti elbeszélését kifejtse. Most újra felveszi Márk fonalát. Ld. Mk 10,13-16; Mt 19,13-15. kisgyermekeket: A 9,46-48-ban Jézus egy kisgyermek példájával intette óvatosságra tanítványait a ‘legnagyobbá’ lenni vágyával kapcsolatban. A 10,21-ben dicsőítette Atyját, hogy a ‘kicsinyek’ előtt fedte fel működésének lényegét. Most az emberi társadalom kicsinyeinek segítségével újabb tanulságot fogalmaz meg. A 18,9-14 dicsekedő farizeusával szemben a tanítványoknak kisgyermekként kell közelíteniük Istenhez: természetesen, bizalommal, bámulattal és nem tüntetve a teljesítményekkel. Az Ország kapui nem nyílnak meg a másképpen viselkedők előtt. Mk 10,16-tal ellentétben Lukács nem mondja, hogy Jézus megáldotta a gyermekeket. Lukácsnál Jézus csak akkor áld meg embereket, miután befejezte felemeltetésének liturgiáját (→ 198).”

(Szabó Andor: Lábam előtt mécses a Te igéd. Kálvin Kiadó):
„KISGYERMEKEK PÉLDÁJA
Lukács 18,15-17
A 15. v.-ben olyan kifejezés található, mely az 1,41.44 esetében a még meg sem született magzatot is jelenti, a Messiás felé repeső, megszületendő Keresztelő Jánost. Más helyeken pedig ma született csecsemőt jelent (1Pt 2,2); így a 2,12.16-ban Jézust, az ApCsel 7,19-ben az egyiptomi szolgaságban pusztulásra ítélt, kitett csecsemőket. Egyetlen kivétel e sorban a 2Tim 3,15, ahol is kisgyermeket, kisgyermekkort jelent. Mindezekből arra következtethetünk, hogy csecsemőket, s bizonnyal velük együtt további kisebb-nagyobb gyermekeket vittek Jézushoz, hiszen a legtöbb családban olykor évente született gyermek, ha közben meg is haltak közülük. E közelítéssel az volt a szándék, hogy Jézus érintse meg őket. A szív mozdulása ezzel tkp. ugyanaz volt, mint amikor Jézust vitték fel szülei, hogy bemutassák az Úrnak (2,22). Akik e szándékkal vitték gyermekeiket Jézushoz — nincs hangsúlyozva, hogy csupán szülők lettek volna — , valami hiteleset éreztek meg Jézusban, s nem akarták, hogy gyermekük kimaradjon abból az áldásból, amit Jézus adhat. Ki tudja, mi lesz, mire felnőnek és öntudatosodnak, legalább annyi maradjon meg számukra Jézusból, hogy egyszer őket is megérintette, s bizonnyal ebben az érintésben a megáldásra gondoltak. Gondolhatunk arra, hogy ezekből a gyermekekből lett később a zsidókeresztyén gyülekezetek második nemzedéke Izráel földjén.
Emez ösztönös, de távlatokban való gondolkodás ismeretében meghökkentő a tanítványok szűklátókörűsége, ahogy elparancsolnák mindet — ha Jézus hagyná. De nem engedi, s ez a jó, sőt magához hívja őket, azokat is, akik a gyermekeket vitték, s velük együtt gyermekeiket is, e szavakkal: ‘Engedjétek hozzám jönni a kisgyermekeket’ — s itt már más kifejezés olvasható —, ‘ne akadályozzátok őket’. Mindezt jól megértve, nemhogy a keresztséget, de — ha a gyermek már saját lábán jön —, még az úrvacsorát sem szabadna elvonni tőlük!
Az indoklás csupán ennyi: ‘ilyeneké az Isten országa’. Nem csupán ezeké, hanem ilyeneké. A fogalmazás árnyaltsága már sejteti, hogy a kisgyermeki lét átvitt értelemben is igen alkalmas példa mindannyiónk kívánatos helyzetére, ha Isten előtt meg akarunk állani. Ezt az alapállást azonban tudatosan kell elfogadnia annak a felnőttnek is, aki az Isten országát fogadni, azaz befogadni óhajtja. Mert csak azzal az előítéletmentes lélekkel fogadható be az, amilyen a gyermeké, amikor tudatosodó értelemmel kezd rácsodálkozni szülei, a felnőttek életére, világára — amíg az első csalódások túlérzékennyé, de éles szemű kritikussá nem teszik őket. A tanítvány sem mehet be az Isten országába, ha képtelen Istent Atyaként, Abbá néven megszólítani (Róm 8,15; Gal 4,6). — A keresztyénség, az embernek embrió állapotától kezdve a késő vénségig, istengyermeki állapot.”

Textus:

A felhasznált fordítások forrása általában a BibliaTéka CD-ROM (Arcanum Digitéka Kft.) A kivételek esetén forrás külön jelölve.

Héber ÚSZ (hvdj tyrb, United Biblie Societies, 1976):
lB@q~m= WNn\ya@v# ym! lk* ,<k#l* yn]a& rm@w{a /m@a*
.Hk*w{tl= sn}K*y] al) dl#y\K= <yh!l)a$h* tWkl=m^ ta#
LXX/Greek New Testament:
Lc 18.17
ajmh;n levgw uJmiÖn, oJ;" aj;n mh; devxhtai th;n basileivan touÖ qeouÖ wJ" paidivon, ouj mh; eijsevlqh eij" aujthvn.
Vulgata:
Lc 18.17
amen dico vobis quicumque non acceperit regnum Dei sicut puer non intrabit in illud
Magyar Bibliatanács (Protestáns revideált újfordítás):
Lk. 18,17
Bizony, mondom néktek: aki nem úgy fogadja az Isten országát, mint egy kisgyermek, semmiképpen nem megy be abba.”
Károli (revideált):
Luk. 18,17
Bizony mondom néktek: A ki nem úgy fogadja az Isten országát, mint gyermek, [Mát. 18,3.  Márk 10,15.] semmiképen nem megy be abba.
Szent István Társulati Biblia:
Lk 18,17
Bizony mondom nektek, hogy aki Isten országát nem úgy fogadja, mint a gyermek, az nem jut be oda.”
Luther Biblia:
Lk 18,17
Wahrlich, ich sage euch: Wer nicht das Reich Gottes annimmt wie ein Kind, der wird nicht hineinkommen.
King James:
Luk. 18,17
Verily I say unto you, Whosoever shall not receive the kingdom of God as a little child shall in no wise enter therein.
La Bible de Jérusalem (szükség esetén elkel egy ŕ→à, č→è és ů→ù csere):
Lc 18,17
En vérité je vous le dis: quiconque n'accueille pas le Royaume de Dieu en petit enfant n'y entrera pas."

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                       \\\\\\/////
                       /  _   _  \
                      (| (.) (.) |)
 ___________________.oOOo__( )__oOOo.___________________
|                                                       |
|                Tommyca - Szakács Tamás                |
|                 az A-T&T  páros tagja                 |
|                                                       |
|         Felsőpetényi Evangélikus Egyházközség         |
|        2611 Felsőpetény,  Ságvári Endre u. 12.        |
|                   (35) 360-037   (Lelkészi Hivatal)   |
|                   (30) 426-5583  (T)                  |
|                                                       |
|                  tommyca@freemail.hu                  |
|              http://www.extra.hu/Tommyca              |
|___________________.oooO_______________________________|
                    (   )        Oooo.
                     \ (         (   )
                      \_)         ) /
                                 (_/