Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@freemail.hu>
Címzett: "Tibor Fabiny" <fabiny_tibor@hotmail.com>; "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>; "FraterNet Lelkészek" <fraternet-lelkeszek@lutheran.hu>; "János Zsuzsanna" <zsuzsa.janos@lutheran.hu>; "Vili" <vfischl@dpg.hu>
Elküldve: 2004. december 24. 1:32
Tárgy: Mt 1,20b-23. - Ne félj Immánueltől! - Karácsony

Kedves ’Elbocsátást fontolgatók’!

Sajnos terveimtől és ígéreteimtől eltérően mégsem tudok előrukkolni ma a Karácsony másnapi igehirdetési pakkétámmal is. Igyekszem azért minél előbb ’közre keríteni’ azt is… Most mindenesetre az ünnep első napjához csatlakozom, remélve, hogy lesz, akinek segítséget jelentenek az alábbi sorok:

Figyelem! A héber ÚSZ textusát külön képfájlban mellékelve küldöm! (Mivel ez nincs meg digitálisan, ezt nem tudom egyszerű másolással betenni.) [A héber és görög fontokon Bogdányi Gábor instrukciói alapján dolgozom, hogy valamilyen ingyenes fontkészlet alapján legyenek majd elérhetők, de jelenleg még nem értem a vizsgálatok végére, de azért remélem, belátható időn belül meglesz…]

Vázlatkísérlet:
Ne félj Immánueltől!
Gyötrő kérdések
Az ember megoldása
Isten megoldása
A köztünk élő Isten
A vázlathoz:
József szívében kétségek élnek. Nem azért, amiért sokszor mondani szoktuk — nem Mária hűsége a kérdés számára. Máté világossá teszi, hogy József számára egyértelmű, mi történ, és Mária tisztaságát kétségbe nem vonja:  A drámai feszültséget az okozza, hogy ha Isten úgy döntött, hogy Márián keresztül adja népének a Messiást, akkor neki nincs joga Máriához, nem állhat az útba.
Gyötrő kérdések
E fenti vonalon kell érteni József gyötrő kérdését. Úgy is mondhatnám, hogy most nem a hitetlenek kérdéseiről van szó. Ők valóban minden egyházi ügyből, minden teológiai tanításból kérdést csinálnak — de most nem a hitetlenekről van szó, hanem József mintáján a hívőkről: József igaz ember volt. És valljuk meg őszintén, hogy a hívő ember sem mentes a kérdésektől, kétségektől, gyötrő problémáktól. Nem az a gond, hogy higgyen‑e Istennek, higgyen‑e Krisztusban, higgye‑e a Szentírás kijelentéseit — e problémázgatást meghagyja a hitetleneknek, kétkedőknek. Azonban senki ne higgye, hogy a hívő számára könnyebb lesz minden, és nincsenek kérdései! Ellenkezőleg: igazán csak a hívőnek vannak kérdései. Aki nem kutatja Isten akaratát, mert nem is hisz benne, vagy csak egyszerűen nem törődik vele, annak persze problémamentes az élete: tudja, mit akar, és ezzel minden el van intézve, legfeljebb a célok eléréséhez szükséges utat kell kitalálni.
(Magam is így voltam általános iskolás koromtól: világos volt, mi akarok lenni, és mondhatjuk úgy, hogy nyílegyenes út vezetett a fizikus szak felé. Nem volt kétséges, hogy ezt akarom, ez a nekem való, ez az én utam. Mégis, megtérésem után alaposan kérdésessé vált, mi is az utam, merre kell mennem. Több év vívódása után dőlt csak el, hogy mégiscsak lelkész kell legyek…)
Az ember megoldása
József hosszú vívódás után megtalálja a megoldást, amellyel úgy maradhat háttérben, hogy Máriát sem kell megszégyenítenie, kitenni a házasságtörés vádjának (a  is ennek számított): titokban bocsátja el! Az önfeláldozás hőse József — hiszen nyilván nem volt könnyű lemondania arról a nőről, akit szeretett, mégis félre tudott állni. Hasonló kicsit ahhoz, ahogyan Ábrahám képes lett volna meghajolni Isten akarata előtt, és feláldozni Izsákot. Van azonban egy apró különbség! Ott Isten kérte Ábrahámtól az áldozatot; itt azonban csak József, mint igaz ember, próbálja megtalálni a helyes utat. Nem sikerült neki — és ez nem hibája, Isten nem rója fel neki: emberileg eddig tudunk eljutni, eddig jutott az igaz József.
Isten megoldása
A továbblépéshez azonban szükség van a kinyilatkoztatásra. Isten igéje nélkül ugyanis hiába keressük utunkat, nem fogjuk megtalálni. Az Ő megoldása meghalad minden emberi képzeletet. József esetében is, de minden hívő esetében. Kitalálhatunk különböző élethelyzeteinkre jó megoldásokat, de az Isten akarata szerintit csak kijelentése révén kaphatjuk meg! Ő tudja elküldeni hozzánk Fiát, és Ő tudja megmondani, miképpen is kell fogadnunk! Persze mi nem József helyzetében vagyunk, ő történelmileg megismételhetetlen események részese lehetett, azonban nekünk is kérdésünk, miképpen is viszonyuljunk a Megváltóhoz, születéséhez. Vissza akarsz inkább húzódni, vagy engeded, hogy Isten a Te életed részévé tegye a megváltást?
A köztünk élő Isten
Végső soron ugyanis arról van szó, hogy Józsefet azért nem engedi Isten visszahúzódni, mert a gyermek neve: Velünk az Isten! Hát hogyan lehetne Józseffel, ha neki félre kellene állnia?!? Hogyan szerezhetne népének megváltást, ha nem élne közöttük? Emberileg biztosan ki tudnánk találni más módokat is. Sokan vannak, akik vagy az egyházon kívülről, vagy talán belülről, de valamiképpen mégsem az egyház tanítása szerint gondolkodnak; elő tudnak állni sokféle ötlettel, miképp is szerezhetne Isten megváltást — anélkül, hogy abban nekünk is részt kellene vállalni. Egyfajta steril megváltás lenne ez, amely automatikusan ömlik ránk, mint a nyári zápor, de igazából nélkülünk történne, hiszen mindenben csak passzív tagok lennénk. Istennek azonban úgy tetszett, hogy népe között lakva szerezzen szabadulást a bűnből! Neki úgy tetszett, hogy Neked is legyen részed és feladatod mindebben, hogy közösségben lehess a Megváltóval, mert Immánuél azt jelenti: Velünk az Isten!
Gondolatok az ige kapcsán:

Saját gondolatok gyanánt — a vázlatban leírtakon túl — ismét korábbi igehirdetéseket hívok segítségül:

Immánú Él! — Isten Velünk!	
József, az igaz ember
Mai rendkívüli történetünkben egy rendkívüli férfival ismertet meg az Írás: Józseffel, az igaz emberrel. Egy Dávid házából származó férfi, aki ezek alapján lehetne akár a Messiás is — az angyal is messiási megnevezéssel szól hozzá: Emlékezzünk a vak Bartimeusra, aki Jézusnak kiált oda: Szinte azt mondhatnánk: hajszál híján József a Messiás… Nem véletlen, hogy Máté Jézus családfájával kezdi evangéliumát: kimutatja, hogy a próféciáknak megfelelően valóban Dávid házából származik a Messiás, mert József a nagy király leszármazottja.
Mégis, nem emiatt magaslik ki alakja, hanem inkább azzal, hogy igaz ember volt. Igaz ember, aki odafigyelt Isten törvényére, igyekezett minden rendelkezést és parancsolatot betartani. De tulajdonképpen még ez sem az igazi alapja annak, hogy figyelemre méltó személynek tartsuk. Személyében a legmegragadóbb tulajdonsága a hite, amely kész arra, hogy lemondjon jogairól, kész arra, hogy háttérbe húzódjék, amikor Isten számára helyet kell adni.
Mária, az áldott állapotban levő
Mai rendkívüli történetünkben egy rendkívüli nővel is megismertet az Írás: Máriával, József jegyesével, akiről kiderül, hogy áldott állapotban van. Logikus következtetés hát, hogy hűtlen volt Józsefhez. Érthető lenne, ha József felháborodna és mégsem venné feleségül Máriát. Csakhogy két szempontból rendkívüli a helyzet.
Az egyik szempont csak számunkra jelent rendkívüliséget, mert kultúránkban a jegyességnek kisebb súlya van, mint volt annakidején a zsidóságban. Akkor a jegyesség jogilag egyenértékű volt a házassággal, bár a pár még nem lakott együtt. Így hát senki sem csodálkozott azon, ha a pár már a jegyesség alatt is egymásé lett. Jogilag ugyanaz volt a helyzet, mint a házasságban — felbontani sem lehetett csak úgy a jegyességet, hanem Mózes törvénye szerint válólevelet kellett adni.
Mária hűtlenségét tehát úgy kell figyelembe vennünk, mint házasságtörést. Ebből következően halállal kellett bűnhődnie. Ha József igaz ember, és ragaszkodik a törvényhez, akkor halálra kell ítélnie Máriát, és nem veheti el.
Szentlélektől
A másik oldalról — és ebből a szempontból már nemcsak nekünk, hanem Józsefnek is — különleges az eset azért, mert — Máté külön hangsúlyt helyez rá — Mária a Szentlélektől van áldott állapotban.
Tudjuk, hogy a keresztyéneket azzal rágalmazták, hogy Jézus törvénytelen gyermek volt, talán egy római katonával esett kaland emlékeként. Ez a vád még ma is él sokakban. Egyik barátom is azt hozta fel ellenérvként: azért nem lenne keresztyén, mert akkor egy kétes hírű nő gyermekében kellene hinnie. Ezért is fontos hangsúlyozni, hogy Mária nem volt házasságtörő, hanem rendkívüli módon Isten nyúlt bele életébe, megkerülve a természetes biológiai rendet.
Számunkra azonban úgy érzem, nem emiatt fontos Máté figyelemfelhívása, hanem a történet keretén belüli összefüggések miatt:  Ebben nem az a lényeg, hogy a keresztyénséget rágalmazóknak megfeleljünk, hanem az, hogy József előtt is világos volt, hogy Mária állapota Szentlélektől van és nem egy másik férfitól!
Nem akarta megszégyeníteni
Éppen ebből érthető, hogy nem a hűtlenségi törvény szerint való lépésre készült: a halálra ítélésre. Mert ha kétségei lettek volna, hogy Mária hű volt‑e, akkor a törvényszékre kellett volna hurcolnia jegyesét, pellengérre állítani, megvizsgálni, és ha bűnösnek bizonyul, elítélni és kivégezni. Mivel azonban tudta, hogy nem követett el hűtlenséget, hanem Isten lépett közbe, mivel igaz ember volt, nem akarta feleségét meghurcolni, hanem szép csendben kívánta elbocsátani.
Nem azért akarta elbocsátani, mert úgy gondolta, Mária vétkezett — igaz, ez lenne az első gondolatunk ilyen helyzetben —, hanem tudta, hogy Isten gyermekét hordja magában, és úgy gondolta, neki akkor félre kell állnia. Ez a döntése mutatja nemcsak igaz ember voltát, hanem hitét is. Hitét, amely meglátva az isteni szándékot, kész volt lemondani feleségéhez való jogáról, kész volt visszahúzódni, hogy teret adjon az isteni tervnek.
Ezt a hitet tanulhatjuk Józseftől. A hitet, amely nem a láthatókra épül, hanem a láthatatlanra. A hitet, amely kész megalázni magát, kész a háttérbe húzódni. Mert bizony mi szeretünk inkább az előtérben lenni. József helyében talán nem problémáztunk volna, hanem kihasználtuk volna, hogy Isten épp Máriát választotta ki tervéhez, és dicsekedhettünk volna azzal, hogy lám, a mi fiunk milyen hatalmas! Vagy egyszerűen a hitetlenséget választottuk volna, és Máriát házasságtöréssel vádolva törvény elé cibáltuk volna.
Ne félj magadhoz venni
Mindezeket fontolgatva Isten újra közbelép, és álom útján közli akaratát Józseffel:  
Isten segít az Őt keresőknek, a Rá figyelőknek döntéseik meghozatalában. József, az igaz ember nyilván nem pusztán saját gondolataira akart alapozni, hanem Isten törvénye alapján fontolgatta, mit is tegyen. Isten azonban olyan különleges helyzet elé állította, amelyet emberi ésszel nem érhetett föl, ezért álom útján rendelkezett. E szempontból is rendkívüli a mai történet; igaz, hogy a bibliai szemlélet számára természetes, hogy Isten álom útján kijelentéseket ad, de az ilyen álmok igen ritkák. A Biblia mintegy 2000 évet felölelő történetei csak 14 alkalommal említenek álombeli kijelentést, abból is 4 Józsefnek adatott.
Isten közli még a születendő gyermek nevét is: Jézus. Gyakori név volt abban az időben. Eredeti héber változata , azaz Józsué — jelentése: Jahve szabadító vagy az Úr szabadítása. E név rövidített arám változatának görögösített formája a . Bár elterjedt név volt, mégis beszédes, az angyal meg is indokolja a nevet: 
A Szabadítóban Velünk az Isten!
Tudod‑e, mindez miért történt? Hogy beteljesedjék, amit az Úr mondott a próféta által. Hogy beteljesedjék Nálad is, ezen az ünnepen:  Egy ősi jóslat hangzott el, amikor Arám és Izráel királya Júda ellen vonult. Egész Júda reszketett, és segítséget keresett Egyiptomban, Asszíriában. Azonban az Úr Ézsaiás prófétát küldte vigasztalásul, és megjósolta Arám és Izráel országainak pusztulását. Jelet is adott hozzá:  Ézsaiás próféciája be is teljesedett — de Isten kinyilatkoztatásai nem csak a közeli jövőre vonatkoznak, hanem egyúttal mindig ad egy távoli ígéretet is. Ábrahámnak megígérte, hogy nagy néppé teszi — és ez be is következett Egyiptomban. De adott neki távolabbi ígéretet is: hogy utódai közül származik a Megváltó. A keresztyének számára nem volt kétséges, hogy az Ábrahámnak adott ígéret és Ézsaiás eme távoli jövendölése most teljesedett be, Jézus születésével.
Az  számára nem kétséges, hogy Isten ígéretei, a Messiásra vonatkozó próféciák Jézusban teljesedtek be. Ő a , a szabadító, aki megszabadíthat Téged is bűneidtől, aki Neked is Megváltód lehet. Mert azért jött, azért született meg emberként, hogy szabadulást szerezzen a bűn hatalmából és annak minden átkától. Mindannyiunk számára megadja a lehetőséget, még csak nem is kér megfizethetetlen árat: csak szívedet, hogy higgy Benne, higgy az Ő hatalmában, higgy abban, hogy Ő valóban Szabadító, hogy Benne valóban velünk Isten!
Sok hazug reklám között, mely boldog életet ígér, de amint kipróbálja az ember, kiderül, hogy mégsem a legjobbat választotta, e sok hazug reklám között egy csendes hang is megszólal: Jézus Krisztus megszületett, hogy valóban boldoggá tegyen, hogy valóban szabadulást szerezzen, hogy megváltson, megváltsa életünket a bűntől, haláltól, hogy örök életünk legyen. Tegnap a gyerekek műsorában az egyik vers így hangzik:
Angyali ének hangzik a mennybül:
„Jézus, a rég várt, megszületett!”
Isteni lélek szózata csendül:
Megszületett‑e már teneked?
Ott a jászol, benne a gyermek,
Drága ajándék, mennyei kincs
Őt befogadni kész‑e a lelked?
Jaj, ha szívedben még helye nincs!
2000 évvel ezelőtt Betlehemben megszületett a Megváltó. De ez Számodra csak akkor ér valamit, ha már Neked is megszületett, ha szívedben van számára hely!
Történetünk arra tanít, hogy ne félj magadhoz venni Jézust! Engedd, hogy belépjen életedbe, és háttérbe szorítson Téged, háttérbe szorítsa személyiségedet minden bűnével együtt! Ne félj magadhoz venni Jézust, mert Benne Veled az Isten! Ne félj magadhoz venni Jézust, mert Ő megszabadít bűneidtől! Ne félj magadhoz venni Jézus testét és vérét, mert ebben van velünk Isten, ebben van bűneink bocsánata, ebben van örök életünk!
Ámen
Imádkozzunk!
Úr Jézus! Köszönjük, hogy megszülettél értünk, köszönjük, hogy Benned velünk van Isten! Add, hogy valóban velünk légy, hogy valóban Megváltónk légy. Köszönjük Neked, hogy az elmúlt este kapott sokféle ajándék mellett miénk lehet az igazi, a legnagyobb ajándék is: Te magad, aki váltságot adtál bűneinkért, és így az örök élet ajándékát nyújtod felénk!
Ámen

Igaz ugyan, hogy a következő igehirdetés Szentestére való, de azért talán mégis adhat ide is inspirációt:

A gond ünnepétől az öröm ünnepéig	
A gond ünnepe
Karácsonyt az öröm és szeretet ünnepének tartjuk. A külső ezt is mutatja — de mögötte a gond ünnepévé tettük!
Gond nekünk
Anyagiakban: vásárlási kényszer az egyszerű, sajátkezi, egyedi helyett — magam is benne vagyok! Időhiány, stb… valóban gond. Gond: süteményt kér a család. Talán még az istentiszteletre jönni is fárasztó, de hát szerepel a gyerek! Végül kimerülten leroskadunk a fa alá…
Talán még a gyerekeknek is gond: nyomaszt az átmenetileg ugyan szünetelő, de annál rémisztőbb iskolai teher, a versmondás izgalmai. Vagy azon aggódunk, milyen lesz az ajándék, tetszik‑e majd, az lesz‑e, amit szeretnék? Gond az is, hogy hiába szerettük volna, nem lett fehér karácsony, nem lehet a hó örömeit élvezni.
Gond a lelkésznek is — soha máskor nincs ennyi sürgős munka, soha máskor nem érzem jobban, mennyire magamra maradok, mennyire egyedül vagyok a gyülekezetben!
Még inkább gond lelkiekben: nem tudunk hinni Jézusban! Elvilágiasodásunk: képesek vagyunk karácsonyozni istentisztelet nélkül — sőt, istentisztelettel ugyan, de Jézus nélkül!
Ha már  a karácsonyból,  másokra! Ne csak a gyerekekre (főleg ne csak a sajátodra). Ha a szenteste a család körében telik is, menj el legalább karácsonykor valakihez, aki magányos. És ez ne vég legyen számodra, ne is csak évente egyszeri alkalom, hanem legyen kezdete egy olyan életnek, mint a jászolbeli: a szeretet élete induljon meg benned.
Gond Józsefnek
József a , nagyszerű férfi, nagyszerű férj! (Példa minden férfinak, férjnek.) József erős szeretete! Ezért akarja titkon elbocsátani: ha Isten lépett közbe, neki nincs helye. Amikor szeretetben megszületik döntése, Isten akkor (!) lép közbe. Előbb meg kellett küzdenie.
Sok házassági gond — magunk kreálta, nem Isten beavatkozása. A gyerek a lényeg Józseféknél is, legtöbb házassági problémában is. Legyen hát karácsony a házasság, család megújulásának is ünnepe!
Gond Istennek
A nép minduntalan elfordul — mit tegyen még, hisz a büntetésből se tanulnak ( ), az ígéretekre is fittyet hánynak?! Micsoda gond! Mégsem ítélettel közelített, hanem gondja volt ránk, mégpedig milyen önmegalázó: Bűnös világba, börtönbe, cigányputriba érkezett!
Gondból öröm
Akkor lesz, ha vállaljuk, hogy Isten gondot visel ránk!
Esténket karácsonyestté a kinyilatkoztatás fénye avatja! Nélküle csak olyan esténk van, mint a többi. Azt az éjszakát József számára is a villanó fény és a csendülő hír tette karácsonnyá. Ne nyugodj bele ennek hiányába! Idézd fel tudatod mélyéről a régi evangéliumot, vedd kezedbe újra Bibliádat. Remélem, otthon minél több helyen elolvassák a családi áhítat ünnepében  karácsonyi történetét!
József engedelmeskedett — ez az egyetlen út a hithez! Nem okoskodott, nem volt ellenvetése. Ami most felragyogott Előtted, amit most egyszerre megértettél, vedd komolyan — hogy valódi karácsonyod lehessen, amelyben Benned is megszületik az új élet, mely többé már nem önmagának él, hanem Istennek. Karácsony titka az, hogy bár a jászolban egy tehetetlen gyermek fekszik, mégis Ő a világ megváltója, Ő az, aki bűneidre megbocsátást hozhat. Igazi karácsonyod egyedül akkor lehet, ha ellenvetés helyett hiszel az angyal szavának: ! 
Ámen

:
„Mt 1,18-25.
Jézus születését mondja el. Mária a Szentlélektől foganta Jézust. Erről József nem tudott, ezért akarja elbocsátani jegyesét. József nem akarta nevét adni oly gyermeknek, akinek atyja ismeretlen, akihez neki semmi köze sincs, aki látszólag házasságtörésből származik. Viszont nem kívánta Máriával szemben alkalmazni a törvény szigorát (MTörv 22,20), mert meg volt győződve Mária erényességéről — emiatt igaz ember —, ezért titokban akarta kezelni az ügyet. A jegyes a zsidó törvények szerint teljes jogú feleség volt, a feleség minden jogával és kötelességével. A jegyesség és házasság közt a különbség csak annyi, hogy az előbbinél még nem történt meg a férj házába való bevezetés, míg az utóbbinál igen. Máté sokszor használja ezt a kifejezést, hogy rámutasson arra, hogy Krisztusban beteljesedtek a próféták jövendölései. Az eseményeket nem azért jövendölték meg, mert előre látták bekövetkezésüket. A zsidó népnyelv ugyanis nem tesz szoros különbséget a cél és következmény között.
Az evangélista hivatkozik Izajás jövendölésére. A próféta azt mondja Acház királynak (Kr. e. 736-721), hogy ne féljen Szíria és Izrael királyaitól, mert Isten megsegíti őt azok ellenében. Kérjen bizonyító jelt Istentől, de a király képmutatóan visszautasítja. Ekkor jövendöli Izajás, hogy eredetileg a Megváltó szűztől fog születni (Iz 7,14). A jövendölés eredetileg Acház király fiatal hitvesére vonatkozott, aki majd trónörökössel (Hiszkija) ajándékozza meg a királyt. A héber szövegben ‘almah’ szó áll, mely férjhezmenésre alkalmas nőt jelent. A Hetvenesek ezt a szót fordították le ‘szűzzel’ (parthenos) és ettől kezdve került előtérbe ez az értelem. Nem minden jövendölés vonatkozik egyenesen Krisztusra. Így ez a jövendölés közvetlenül Hiszkijára vonatkozik és csak tipikusan, előképszerűen Krisztusra. Az Újszövetségben teljesedik be ténylegesen, amit Izajás mond: Velünk az Isten, mert megtestesül az Ige és miköztünk lakozik, azután ott van az Egyházban, mely Krisztus titokzatos teste, és az oltáriszentségben, ahol a kenyér színe alatt rejtőzik Krisztus istensége és embersége.
József erre Máriát házába vezette, magához vette, ami a házasság utolsó szertartása volt. Így József Jézus fölött apai jogokkal rendelkezett, nevet adott neki, biztosította számára a törvényességet, és gondját viselte mindenben. Nem ismerte meg, míg meg nem szülte fiát. A héber kifejezés ‘nem ismerte meg’ azt mondja, hogy József nem élt házaséletet. Máté ezzel hangsúlyozni akarja, hogy Mária szűzen szülte meg fiát. A szöveg így magában nem mondja, hogy továbbra sem éltek házaséletet s Mária megőrizte szülés után is szüzességét. A szentírót csak Jézus születéséig érdekli Mária szüzessége, mert így akarja hangoztatni Jézus természetfeletti származását. Különben a mondat fogalmazására áll, hogy tagadja Mária házaséletét a múltra vonatkozólag anélkül, hogy a jövőre vonatkozólag ezt állítaná. Ilyen példa található a Királyok könyvében: ‘Mikolnak, Saul leányának nem születetett gyermeke halála napjáig’ (2Kir 6,23), ebből nem következik, hogy halála után született volna. Hogy Mária Jézus születése után sem élt házaséletet, tehát szűz maradt, a Szentírásból kifejezetten nem lehet bizonyítani, itt a hagyományra támaszkodik az Egyház, mikor Mária szüzességét tanítja szülés előtt, alatt és után.
Amint csodálatos módon alkotta meg az Isten az első ember testét, ugyanolyan csodálatos módon alkotta meg a második Ádám testét a második Éva testéből.”

:
„Mt 1,20
Az álmok jól megvizsgálandók (Sirákf. 34,7.) melyek Istentől adatnak, azokat nem kell megvetni (Jób 33,15.). A csendes, szerény, szűz Mária hallgat alázatosan, és bízik, hogy Isten az ő ártatlanságát napfényre fogja hozni; mert az Úr angyala védi övéit (Zsolt. 33,8.).
Mt 1,20
Mária tehát még nem lakott Józsefnél. Ezt bizonyítja a 18. 24. v. is.
Mt 1,21
Jézus (héberül: Jesuah) Üdvőzítőt, szabadítót jelent.
Mt 1,22
Ar. sz. János és a legtöbb görög egyházatyák szerint, a 22. 23. v. folytatása az angyal beszédének. A többi atyák s az értelmezők legtöbbjei az evangélista jegyzéseűl tartják. A következő jövendölés azért adatott, mivel az eseménynek, melyet az tartalmaz, meg kellett történnie; és az esemény be is következett minden körülményeivel együtt, hogy a jövendölés igazvoltát teljesen megerősítse; mi e szavakban van kifejezve: hogy beteljesedjék. A jövendölés és a bekövetkezett esemény nem véletlenűl vonatkozik egymásra, hanem szükségkép összefüggésben vagyon.
Mt 1,23
Lásd e jövendölésről Izai. 7,14. s a jegyzeteket. Valaminek neve, lényegének kifejezése. A név ‘Velünk az Isten!’ tehát Krisztus isten-emberi természetét fejezi ki.’

:
„Mát. 1,18–25. Jézus Krisztus születése.
Folytatódik Jézus földi ‘származásának’ elbeszélése, születésének történetével ( ezt is jelenti). A hangsúly itt azon van, hogy Isten belép az emberiség történetébe, velünk akar lenni (23. v.). József életében ez először egy súlyos válságot idéz elő. A körülmények láttán arra kell gondolnia, hogy jegyese egybekelésük előtt beszennyezte testét: már pedig Izráelben a jegyesség a házassággal egyenértékű kapcsolat volt, felbontani ezt is csak elbocsátó-levéllel lehetett, megszegése házasságtörésnek számított, és halálbüntetést vont maga után. József, emberi jóindulatára hallgatva csendben szeretné levonni a következtetést jegyességük felbomlásából, de Isten közbelép. A férfi emberi értelmét kikapcsolva angyala útján álmában ad neki kijelentést. Megérteti vele, hogy ami emberi látszat szerint szégyen és botrány, az valójában az ő dicsőséges munkája, és ebbe a munkájába vonja be Józsefet. Isten Lelke Mária testében vállal közösséget a testben élő emberrel, hogy beteljesedhessék az ősi ígéret: Izráel megváltása, az első lépés a világ megváltásának útján. Az angyali szózat éppen ezért parancsot is ad: a születendő gyermeknek olyan nevet kell adni, amely egész életének tartalmát programszerűen határozza meg (, a héb.  görög formája, jelentése: ‘Jahve szabadít, az Úr szabadítása’). Ez József, Isten munkatársa számára az első próba: megmarad‑e szűkkeblű emberi gondolkozása mellett, vagy elfogadja minden emberi számítással szembeszállva Isten ajándékát, amely az emberiség megváltására vezet. Az evangélista bízik József engedelmességében, így örvendezve tesz bizonyságot arról, hogy ami most történik, az nem előkészítés nélkül jön a világba, hanem a prófétai ígéretek beteljesedése (Ézs 7:14). József cselekszik ott, ahol Isten erre szólítja fel, de félreáll ott, ahol erre kap parancsot: nem él feleségével házaséletet addig, amíg meg nem születik a megígért Fiú. Ez az elbeszélés tehát a megelőzővel ellentétben ‘felülről lefelé’ mutat: Isten örök Krisztusa leszáll a mennyből, és itt a Názáreti Jézus emberi nevét kapja.”

:
„(1,18—25)
Az eljegyzés jogi szempontból éppoly érvényes kötés volt, mint a házasság. Az eljegyzést is csak elválólevéllel lehetett felbontani [5Móz 24,1]. Ha ilyen állapotban lesz valaki várandóssá: jogos az a vélemény, hogy házasságtörést követett el, és ki lehet, ki kell adni neki a válólevelet. — József ‘igaz’ ember volt, azaz kegyes ember, aki életét Isten Törvénye szerint rendeli. Ebből következett, hogyMáriával gyöngéden bánjék, s ne a világ tudtával, hanem titkon bocsássa el. Néhány vonással rajzolt rendkívül finom jellemképén feltűnik egy új vonás: álomban veszi Isten parancsát: ne bocsássa el Máriát, mert ami benne fogantatott, a Szentlélektől van az. A Szentlélek magának a teremtő és mindenható Istennek személyes aktusa, s mint ahogy a világ teremtésének Ő volt a ‘kivitelező’-je, a testtélételt is, a második teremtést, Általa végzi el Isten. — Ezzel az is megmondatott: Ki az, akit a Szűz szülni fog. Jézus = Iēsous, Jehosua, annyi mint Szabadító, Sōtēr, mert Ő szabadítja meg népét bűneiből. — Rendkívül fontos, hogy itt hiányzik a politikai messianizmus minden nyoma. Nem a római uralom alól fogja felszabadítani, hanem bűneiből veszi ki, gyógyítja meg. (Zsolt 130,8). A bűnbocsánat mind az Ó‑, mind az Újtestamentum szerint magában foglalja az üdvözítés teljességét. Nem egyes hibás cselekedetek törlése ez, hanem az Isten és az ember megromlott viszonyának helyreállítása, a választófal lerontása, az ellenséggé vált szövetségestársak kibékülése, a megbántott Isten tökéletes kiengesztelődése (ApCsel 10,43; Róm 3,25 kk.). Máté, mint afféle teológus ember, ezt mindjárt a Szentírásból vett erősséggel megbizonyítja. Ezen a helyen az van elmondva, hogy Izrael királya szövetséget kötött Asszíriával Júdea királya, Ákház ellen, és ostromra indult Jeruzsálem ellen. — Ákház és a nép a rémülettől elvesztette a fejét. Akkor az Úr Ézsaiás által megüzente Ákháznak : ne féljen, ne adja meg magát, mert csoda áll a küszöbön. — Egy fiatal nő (a LXX. [Septuaginta] szűznek fordítja) fiút szül, és nevezi nevét így: Velünk az Isten. Ez a fiú még fel sem serdül, máris vége lesz Asszíria és Izrael hatalmának, külön-külön is, egyesítve is. — Immanuel a Messiásnak proleptikus [= előrevett] alakja, amire neve is utal: Velünk az Isten (Ézs 7,14). Mindebből nyilvánvaló, hogy Benne jelenik meg, mint a kijelentés summájában, az Ő személye bírja, közli Isten személyes jelenlétét. Tehát Ő adja a bűnbocsánatot, az új életet, az igazságosságot, Ő adja Isten hozzánk forduló kegyelmét. Szinte idekívánkozik a János szemlélete: aki engem lát, az Atyát látja, én és az Atya egy vagyunk. Miután Isten személyes és közvetlen cselekvésének közege, eszköze a Szentlélek, Jézusnak a Szentlélektől való fogantatásában az van kifejezve, hogy Isten örök Fia a Szentlélek munkája által valóságos emberi természetet öltött magára, hogy a váltság művét testének odaadásával, kereszthalálával és feltámadásával véghez vigye, érettem eleget tegyen és ártatlanságával s tökéletes szentségével bűnömet, amelyben fogantattam, Isten színe előtt elfedezze (Heidelbergi Káté, 36. kérdés). József hisz és engedelmeskedik, és ‘nem ismeré őt, míg meg nem szülé az ő első szülött fiát, és nevezé annak nevét Jézusnak’.”

:
„B. A király érkezése (1:18-2:23) (Lk 2:1-7)
1. SZÁRMAZÁSA (1:18-23)
Az a tény, hogy Jézus csak Máriától született – ahogy erre a nemzetségi táblázat is utal (16. vers) – további magyarázatra szorult. Máté magyarázatát leginkább a zsidó házasságkötési szokások fényében érthetjük meg. A fiatalok házasságkötését a szülők rendezték el egymásközti egyezkedés és szerződéskötés során. Miután a szerződést megkötötték, a fiatalokat házaspárnak tekintették, és férjnek ill. feleségnek nevezték őket. Ugyanakkor nem kezdődött meg házaséletük, hanem mindketten továbbra is a szüleiknél laktak egy éven át. A várakozási idő rendeltetése az volt, hogy bizonyítsa a menyasszony tisztaságára vonatkozó ígéretet. Ha ez idő alatt a lány terhesnek bizonyult, akkor nyilvánvalóan nem volt tiszta erkölcsileg, hanem hűtlenül szexuális kapcsolatba keveredett. Ezzel a házasság érvényét veszíthette. Viszont ha az egy éves várakozási időszak a menyasszony tisztaságát igazolta, akkor a férj elment a menyasszony szüleinek a házába, és nagy tömeg kíséretében a saját otthonába vezette menyasszonyát. Ott kezdődött el együttes életük, mint férj és feleség, s a házasságuk testileg is beteljesült. Máté történetét ennek tudatában kell olvasnunk.
és József ebben az egy éves várakozási időszakban voltak, amikor Mária Soha nem volt egymással nemi kapcsolatuk, és Mária is hűséges maradt (20:23. v.). Bár Józsefről nem sokat tudunk, mégis elképzelhetjük, mennyire összetörhetett a szíve. Ő igazán szerette Máriát, és most mégis az a hír járja, hogy Mária terhes. József szerelmét világosan mutatják cselekedetei. Úgy döntött, hogy nem fog nyilvános botrányt előidézni azzal, hogy Máriát a városkapunál lévő bíróság elé citáltatja állapotának kivizsgálására. Egy ilyen tárgyalás Mária halálával is végződhetett volna, hiszen a bűnöst megkövezték (5Móz 22:23-24). Ehelyett József úgy döntött, hogy 
Ekkor (vö. Mt 2:13, 19, 22), és azt mondta, hogy Mária állapotát nem férfi okozta, hanem (1:20 vö. 18. v.). Az a gyermek, akit Mária a szíve alatt hord, különleges, hiszen olyan Ezek a szavak eszébe juttathatták Józsefnek Isten ígéretét, mely szerint Isten üdvösséget szerez az Újszövetség által (Jer 31:31-37). A meg nem nevezett angyal azt is elmondta Józsefnek, hogy mindez Isten örökkévaló terve alapján történik, mert Ézsaiás már 700 évvel azelőtt hirdette, hogy (Mt 1:23; Ézs 7:14). Míg az Ószövetségre szakosodott tudósok vitatkoznak a héber kifejezés pontos jelentésén, (fiatal asszony, vagy szűz), addig Isten egyértelművé teszi, hogy szűzről van szó (erre utal a görög kifejezés). Mária csodálatos fogantatásával beteljesült Ézsaiás próféciája, és Mária fia igazán lesz E prófécia fényében (Mt 1:20). Lehetnek félreértések a faluban, és sok pletyka a kútnál, de József tudta, hogy mi az igazság Mária terhességével kapcsolatban, és azt is, hogy mi Isten akarata a saját életére nézve.”

:
„Miközben ez a nemes gondolkodású és megfontolt férfi Mária védelme érdekében kidolgozta a haditervet, megszólítás kétségkívül azt célozta, hogy felidézze benne királyi származásának tudatát, és felkészítse őt Izráel Messiás Királyának váratlan eljövetelére, hogy ne legyenek kétségei való házassága miatt. Annak tisztaságával kapcsolatos minden gyanú alaptalan volt. Mária várandóssága a csodája volt.
Az angyal ezután kijelentette a még meg sem született gyermek nemét, nevét és küldetését. Mária fiút fog szülni. kellett nevezni (amely azt jelenti: ‘Jahve, az üdvösség’, vagy ‘Jahve, az Üdvözítő’). Nevéhez hűen fogja Ez az elrendelt gyermek maga volt Jahve, aki a földre látogatott, hogy megszabadítsa az embereket a bűn büntetésétől, a bűn hatalmától, végül pedig a bűn egész jelenlététől.
Ahogyan Máté ezeket az eseményeket feljegyezte, tudatában volt, hogy új korszak virradt fel Isten történelmében, abban, ahogyan az emberi nemmel bánik. A messiási prófécia szavai a hosszú álomból most életre keltek. Ézsaiás rejtélyes próféciája most Mária gyermekében beteljesedett. Máté isteni ihletettséget tulajdonít Ézsaiás szavainak, az Úr beszélt a próféta által legalább 700 évvel Krisztus előtt.
Az Ézs 7,14 próféciája magában foglalta egy egyedülálló születés előrejelzését (‘Ímé, a szűz fogan’), a Gyermek nemét (‘és szül fiat’) és a Gyermek nevét (‘s nevezi azt Immánuelnek’). Máté hozzáteszi a magyarázatot, hogy azt jelenti: Nincsen Krisztusról olyan feljegyzés, amely ‘Immánuelnek’ nevezte volna; amíg a földön volt, mindig ‘Jézusnak’ hívták. A név jelentése azonban (lásd fent a 21. verssel kapcsolatban) magában foglalja az jelentést is. Immánuel lehet az a megjelölés is Krisztusra, amelyet elsősorban második eljövetelekor fognak használni.”

:
„… Ez Mt egyik kedvenc bevezető szava. A gör. kifejezés a Bibliában csak Mt-nál és csak az 1. és 2. fejezetben, valamint a 27,19-ben található. Elmagyarázza Józsefnek, amit az olvasó már tud a 18. versből: miért nem házasságtörő Mária. evangélista felhasználja Jézus nevének népi etimológiáját (ld. az 1. vers magyarázatát). A ‘bűnöktől’ való megszabadítást használja, mivel az elnyomást, száműzetést és idegen uralmat gyakran a bűnök büntetésének tekintették, és az elnyomás az Istentől való elszakadást, a bűn lényegét is magában foglalta, mivel megakadályozta, hogy engedelmeskedjenek a parancsoknak. Jézus ezt a ‘megszabadítást’ halála által valósítja meg (26,28), de Isten országának hirdetése által is (4,17). Ezt az értelmezést támasztja alá a 2. fejezetben a konfliktus egy kegyetlen királlyal. Ez a vers egy ósz‑i idézetet bevezető formulát tartalmaz. A beteljesedési formula tízszer fordul elő Mt-nál (® 7). A formula érdeklődést mutat a Szentírás beteljesedése, általában a teljesség iránt, és a két szenvedő szerkezet, a ‘beteljesedjék’ és ‘mondatott’ feltételezi, hogy Isten a cselekvő, s ezzel hangsúlyozza az isteni kezdeményezést. Az idézetek az evangélista reflexióiként szerepelnek, amint Jézus élete eseményeinek jelentéséről elmélkedik, és folyamatosságot hordoznak abban a szakaszosságban, amely Isten Krisztusban való új cselekvésével jár. Vélhetően a tíz idézet-formulához használt szöveg általában az evangélista saját összeállítása, mely az ÓSz héber, görög és arám változatainak tanulmányozásán alapul. Mivel ezt könyvtár nélkül nem lehet megtenni, azt feltételezzük, hogy az evangélium egy korai keresztény felsőfokú bibliai iskola alkotása. Az itteni idézet Iz 7,14-ből való, melynek héber szövegében ‘fiatal nő’ szerepel azon a helyen, ahol a görög szövegben ‘szűz’ van. Máté nagy valószínűséggel ismerte mindkét olvasatot, és tudatosan választotta az utóbbit. A fiú királyi gyermek. Ez erős krisztológiai szemléletmódot képvisel, ennek ellenére inkább biblikus gyakorlati, mintsem hellenisztikus ontológiai nyelven van kifejezve. Két ósz‑i téma rejlik mögötte. A szövetség legklasszikusabb formulája így szól: ‘Én leszek a ti Istenetek, ti pedig az én népem lesztek’. Itt rövidebb formában fordul elő: Velünk az Isten. Ez a formula visszhangzik a 18,20-ban, s erőteljesen visszatér a 28,20-ban, az evangélium zárómondatában. Az utóbbi vers az 1,23-mal együtt egy nagy szövetségi keretet alkot. A második téma Isten dicsősége vagy jelenléte amely alatt általában egyedek és csoportok fölött lebegő ragyogó fényességet értenek. Az ÚSz előtt egyszerűen nem vitatták vagy analizálták a mint Istentől különböző valóság anyagi, érzékelhető, testi, még kevésbé személyes mivoltát. Úgy látszik, hogy az úsz‑i szerzők, különösen Máté az, aki elsőként azonosítja a ‑tegy személlyel. De ez az azonosítás már Iz 8,8.10-ben megszilárdult. Salamonnak az 1Kir 8,27-ben feltett kérdése új módon nyer megválaszolást.”

:
„FOGANTATÉK SZENTLÉLEKTŐL
Máté 1,18-25
Galileában nem vált általánossá, hogy a jegyesek egybekelésük előtt kettesben maradjanak, jóllehet a jegyesség jogszerűen már házasságnak számított. József lelke, érthetően, felzaklatódott, amikor kitűnt, hogy Mária már gyermeket vár. A tisztázódás kizárólag kettejük között folyt le, harmadik tényezőként nem ember, hanem az álomban megjelenő Úr angyala lép be, amikor Józsefet bátorítja. Vajon a 18. v. előlegezett kijelentése, hogy az áldott állapot a Szentlélektől van, csupán az evangélista szava, hogy jó előre útját vágja az elkalandozó fantáziának, vagy pedig hozzá tartozott Mária közléséhez? Igaz, hogy teljes magyarázattal majd az angyal szolgál Józsefnek, mégis valószínű, hogy már benne foglaltatik Mária bizonyossága is, amire a Lk 1,26kk szintén támpontot ad. – Meglehet, hogy a bibliaolvasó csöndes megütközéssel szembesült most újból a tényekkel, s a hozzá fűzött magyarázattal, ám Jézus Krisztus esetében valóságos emberré lételről van szó, aminek előzményei tényleges feszültséget váltanak ki József és Mária között, amit majd, hiteles tanúként, az angyal old fel, hiszen a nők tanúságát nem tartották Izráelben teljes értékűnek. Isten igazsága, s benne Máriáé, a kijelentés útján tör utat magának.
Különben József előtt csupán két út állhatott, s ő ezen töpreng. A keményebb fellépés kipellengérezést, sőt megkövezést (5Móz 22,23k), ‘enyhített’ változatában megfojtást jelentett volna. József igaz volta ebben az esetben a törvényhez való hűséget, de emberiességet is jelent, s némiképpen a szeretetet, midőn a másik lehetőséget választja, azaz a válás ódiumát magára véve, elválólevéllel bocsátja el Máriát a nyilvánosság teljes kerülésével, nem önmagát mentve, sokkal inkább Máriát védelmezve. Miközben ezen gyötrődik, éjjel álmában jelenik meg az angyal, Dávid fiaként szólítja meg, és bátorítja, hogy ne féljen Máriát magához venni, mert a benne fogant élet a Szentlélektől van, s fiút fog szülni. Apaként, bátran nevezze ő el majd Jézusnak, ami szabadítót jelent, mert ő lesz bűneiből szabadítója népének.
Az evangélista rámutat a Jézus Krisztusban beteljesedő prófétai ígéretre. Az Ézs 7,14-ben ‘fiatal asszony’ olvasható, aki szülni fog, s a gyermek Immánuel neve biztatás arról, hogy Isten ítéletben és kegyelemben népével van. A LXX szövege e helyen szüzet említ, s ezt veszi át az evangélium is. – A kijelentés nyomán jut érvényre József szívében a teljes szeretet (1Jn 4,18), már nem vívódik és nem tétovázik, hanem az Úr meghagyása szerint cselekszik, s a jegyességből házasság lesz. S ez volt ama harmadik lehetőség, amire talán maga József is hajlott, de kellett a bátorító segítség, amihez tulajdon ‘igaz’ volta nem volt elegendő. A szeretet és Isten üdvözítő szándéka itt egy irányba vitte, lendítette Józsefet, s ő azonnal rálép az Isten által mutatott útra, s a továbbiakban is önmérséklő szentséggel segíti Isten tervét, Mária állapotát és a gyermek születését is. A böjti idő még hónapokig tartott. Igazság, szentség és szeretet tette teljessé kettejük boldog várakozását ama harmadikra, a gyermekre.”

:
„, 18—25: Jézus születése.
JÉZUS KRISZTUS születése így történt: Anyja, Mária jegyben járt Józseffel, de mielőtt egybekeltek, várandósnak találtatott a Szentlélektől. József pedig, az ő férje, igaz ember volt és nem akarta őt megbélyegezni, azért úgy határozott, hogy titkon bocsátja őt el. Midőn azonban ezt mérlegelte, íme, az Úrnak angyala megjelent neki álomban, mondván: ‘József, Dávid fia, ne riadj vissza attól, hogy magadhoz vegyed Máriát, a te feleségedet; mert ami benne fogant, a Szentlélektől van. Fiat szül majd és nevezd őt Jézusnak. Mert Ő szabadítja meg népét bűneiből’. Mindez pedig azért történt, hogy beteljesedjék, amit az Úr mondott a próféta ezen szavával: ‘Íme a szűz fogan és fiat szül és nevezik az ő nevét Immánuélnek’, ami azt jelenti: ‘velünk az Isten’. József pedig felkelvén álmából, úgy cselekedett, ahogy meghagyta neki az Úrnak angyala és magához vette feleségét. De nem érintette őt mindaddig, amíg fiat nem szült. És nevezte azt Jézusnak.
21. vs. v. ö. Zsolt 130, 8. — 23. vs. v. ö. Ezs 7, 14.
Az evangélista egy új történetet kezd, amely szerkezetileg nincs összekapcsolva a megelőzővel. Ebből le lehet olvasni az evangélista írói eljárását, amelyet egész munkájában követ: a gyülekezetben élő és jórészt már formált hagyományt gyűjti össze és dolgozza fel a címben is megadott vezéreszme segítségévet átgondolt, egységes egésszé.
Máté mindenek előtt a Krisztus születését mondja el, a nélkül hogy a mélységes titoknak azt a fátyolát, amely ezt az eseményt fedte, kiváncsi szemmel fellibbenteni igyekeznék. Igy válik érthetőbbé mindjárt az első mondat szűkszavú megállapítása: midőn József és Mária jegyben jártak s még mielőtt egybekeltek volna, hogy mint házastársak együtt éljenek, Mária «várandósnak találtatott a Szentlélektől». Az evangélista nem tájékoztat a felől, hogy ezt hogyan s kik állapították meg. Arra sem tesz célzást, hogy talán Józsefnek meg-rendült volna a bizalma Mária iránt, ill., hogy talán Józsefben gyanu támadt volna jegyese hűsége felől. Sőt, inkább ilyesmit lehetetlenné tesz az evangélista tudósítása Mária állapotáról. József éppen ebben a helyzetben akar úgy viselkedni, mint «igaz ember», azaz mint olyan valaki, aki egész cselekvésének zsinórmértékévé Istennek a törvényben kinyilatkoztatott akaratát tette. S mivel most felismeri, hogy Isten titkos akarata Máriát választotta ki, azért azt gondolta, hogy akit Isten a Messiás, leendő anyjává tett meg, ahhoz neki, a férfinak többé nincs joga: félt Máriát feleségévé tenni, mert úgy vélte, hogy akkor szembehelyezkedik Isten akaratával. De tudta azt is, hogy ha az érvényes jog szerint jár el, vagyis nyilvánosan állítja ki a már Mózes által megállapított «elbocsátó‑ (váló‑) levelet» (v. ö. V. Móz 24, 1; az eljegyzés jogilag ugyanolyan érvényes cselekedet volt, mint a házassági egybekelés, azért azt, mint a házasságot, csak válólevéllel lehetett felbontani), akkor jegyesét «megbélyegzi», vagyis abban a színben tünteti fel, mintha hűtlenségen érte volna. Ezért határozza el, hogy csak titkon ad neki válólevelet.
Ezt az elhatározást fordítja azonban más irányba Istennek kinyilatkoztatása, amely azt érteti meg Józseffel, hogy akkor teljesíti Isten akaratát, akkor lesz tehát a szó helyes értelmében «igaz ember», ha nem riad vissza attól, hogy Máriát feleségévé tegye és így elfogadja fiául azt, akit Isten az ő gyermekévé akar tenni, jóllehet a Szentlélektől fogantatott. Ezért is hagyja meg a kinyilatkoztatás Józsefnek, hogy a születendő gyermeket Jézusnak nevezze, mert — teszi hozzá, — «ő szabadítja meg népét bűneiből». «Jézus» görögösített formája a héber vagy rövidebb alakja szerint névnek, mely az újtestámentomi korban Palesztinában elég gyakori volt s így nem kelthetett feltűnést. Minden héberül értő ember számára könnyen felfogható értelme szerint annyit jelent, mint «Jahve szabadítás!» s most az angyali üzenet azt közli Józseffel, hogy a megigért fiúban ez a név valóra válik. Ez a szó-játék csak azok számára érthető, akik ismerik a Jézus-név értelmét, ill. héberül beszélnek. Már ez a körülmény is mutatja, hogy Máté görög nyelvű elbeszélése csak változata, ill. fordítása egy eredetileg sémi (arám) nyelven megfogalmazott történetnek. Az angyali üzenet ezzel ‘a névvel megadja Jézus messiási feladatát is: ő szabadítja meg népét bűneiből. Ez a feladat-meghatározás már eleve kizár minden olyan, a késői zsidóságban annyira elterjedt reménységet, hogy a Messiás első feladata lesz harcra indulni a pogányok ellen és Jeruzsálemben egy új Izráel királyi trónusát elfoglalni. — Az evangélista szerint József ezt a kinyilatkoztatást álomban nyerte: nemcsak az Ó‑, hanem az Újtestámentomban is többször előfordul, hogy valakinek Isten álmában mutatja meg az utat, amelyet elébe szab (v. ö. pl. Csel 16, 9).
Hogy pedig mindaz, amit az evangélista elmond, nem emberi kitalálás, amellyel a dolgokat felcicomázza, azért Máté rámutat arra, hogy Jézus születésénél teljesedett be Ezs 7, 14 prófétai igéje. Eladdig ez az ige mintegy üres volt, csak hangzott, de nem telt meg eleven életvalósággal. Most megtelt, beteljesedett. A zsidó írástudomány ugyan az eljövendő Messiás egész életét, sorsát igyekezett az Ótestámentom igéretéből kihámozni, de ezt a helyet nem vonatkoztatta a Messiásra. Csak az első keresztyének ismerték fel, hogy ez az ige vált valóra Jézus születésekor. Máté a prófétai idézetet nem fordítja az eredeti héber szövegből, hanem azt a közkézen forgó görög fordítás (az ú. n. Septuaginta) alapján közli: az utóbbi (kül. a «szűz» szóval) világosabb, mint a héber szöveg. — Az egész evangéliumon keresztül megfigyelhetjük, milyen következetesen mutat rá az első evangélista arra, hogy Jézusban teljesedett be az ótestámentomi gyülekezetnek adott isteni igéret.
Az evangélista azzal a rövid tudósítással fejezi be elbeszélését, hogy József engedelmesen fogadta az Úr angyalának üzenetét és mindent úgy cselekedett, ahogy az meghagyta neki. Egybekelt Máriával; azonban Isten tulajdonának tudta feleségét s azért nem érintette őt mindaddig, amíg a megigért fiú meg nem született. Máté kifejezése («nem érintette feleségét addig, amíg …») magában véve érthető volna úgy is, hogy Mária Józseffel sohasem élt együtt teljes házastársi kötelékben. Azonban ez az értelmezés már csak azért sem való-színű, mivel a késői zsidóságban hiányzik az a meggyőződés, hogy a szűzi élet magasabbrendű, mint a házastársak együtt élése. Valószínűbb, hogy az evangélista természetesnek tartotta, hogy József és Mária Jézus megszületése után házastársi közösségben éltek egymással.”

:
„(1, 18-25)
18.	Jézus Krisztus születése így történt. Anyja,
Mária, Józsefnek a jegyese, még mielőtt
egybekeltek volna, gyermeket fogant a
Szentlélek erejéből.
19.	Férje, József igaz ember volt, és nem akarta
őt megszégyeníteni, ezért úgy döntött, hogy
titokban elhagyja őt.
20.	Amikor azonban ezt végiggondolta magában,
íme, az Úr angyala megjelent neki álmában,
és ezt mondta: «József, Dávid fia, ne félj
magadhoz venni feleségedet, Máriát, mert
ami benne fogant, az a Szentlélektől van.
21.	Fiút fog szülni, akit nevezz el Jézusnak,
mert ő szabadítja meg népét bűneiből».
22.	Mindez pedig azért történt, hogy beteljesedjék,
amit az Úr mondott a próféta által:
23.	«Íme, a szűz fogan méhében, fiút szül, akit
Immánuelnek neveznek» - ami azt jelenti:
Velünk az Isten.
24.	József pedig, amikor fölébredt álmából,
úgy cselekedett, ahogyan az Úr angyala
parancsolta neki: magához vette feleségét.
25.	De nem ismerte meg addig, míg világra nem
hozta fiát, akit Jézusnak nevezett el.
Az 1, 18-25-ig terjedő perikopa címe: Jézus foganása a Szentlélek erejében. A szerző azonban főként azon fáradozik, hogy a foganással együtt vagy ennek közvetítésével az üdvözítő egyedülálló hivatására és missziójára hívja fel a figyelmet.
Úgy látszik, mintha a figyelem a születés módjára irányulna, valójában azonban az Immánuelen és feladatain van a hangsúly. Lehetséges, hogy a foganás is része a hírüladásnak, de valószínűbb, hogy a Krisztus személyének magasztalását szolgálja.
A kép irodalmi szempontból azokhoz a Bibliában fellelhető hírüladásokhoz áll közel, amelyek arra szolgálnak, hogy felhívják a figyelmet, különleges személyek milyen kapcsolatban állnak az üdvtörténelemmel: vö. Izsák (Ter 17, 1-20; 18, 1-15) és Izmael születése (Ter 16, 7-13), Mózes meghívása (Kiv 3, 2-4, 17), Gedeon (Bír 6, 12-24) és Sámson (Bír 13, 3-22) küldetése, és ugyanígy a Keresztelő, illetve Lukácsnál (1, 5-38) Jézus missziója.
A sztereotip jellegű séma elemei: a szereplők bemutatása, valamiféle égi küldött megjelenése, a hírüladás, az ellenvetés, a megvilágosító válasz, a jel és az angyal eltűnése. Irodalmi eszközről van szó, amely elsősorban nem az ‘esemény’ történeti részleteit, hanem teológiai jelentőségét akarja nyilvánvalóvá tenni. A realisztikus elbeszélésben a leírás részletei valós adatokat tükröznek, a tanító jellegű irodalmi alkotásban azonban jelentéshordozó szerepet töltenek be. Ahhoz, hogy ezek értelmezésében eligazodhassunk, a fő gondolatot kell szem előtt tartanunk, illetve azt a témát, amely a szerzőt foglalkoztatta, mert ez segít bennünket abban, hogy megérthessük állításainak jelentését.
A részlet középpontja az Iz 7,14 szövege. A szerző azt akarja bemutatni, hogy ez az orákulum hogyan vált valóra Krisztusban. A ‘tudósításoknak’, amelyekkel él (József élményeinek), önmagukban véve nincs nagy jelentőségük és talán hitelességük is csekély, mint ahogy az előző képben az adatszolgáltatás szempontjából a nemzetségtábla sem volt túlzottan értékes. A ‘történet’ ebben az esetben a teológia vagy inkább a prófécia szolgálatában áll. A Teremtés könyve szerzőjének szándékában az 1-11-ig terjedő fejezetek ‘elbeszélései’, amelyeket a környező kultúrákból és saját képzeletvilágából merített, azt a célt szolgálják, hogy lefedjék a kezdetek hosszú és homályba boruló időszakát. Talán valami ehhez hasonló dologgal kell számolnunk a Mt 1, 18-25-ben József ‘élményeivel’ és Jézus fogantatásával kapcsolatban is.
Minthogy a tények és körülményeik homályosan és személytelen módon kerülnek bemutatásra, ha túlzottan ezeket hangsúlyozzuk, félő, hogy a lényegi mondanivaló felett is átsiklunk. Ahhoz, hogy megragadhassuk az evangélista szándékát, le kell mondanunk arról, hogy megismerjük József valódi tapasztalatát. Az ő életének titka marad, hogy milyen mértékben ismerte fia misztériumát, mert az az ismeret, amelyet az evangélista tulajdonít neki, a messiás bemutatásának teljessé tételére szolgál. József valóságos személy, az evangélista azonban nem életének eseményeit akarja felidézni (azaz nem életrajzot ír), hanem a szent családban betöltött missziójára kíván emlékeztetni. József nem valamiféle ‘látnok’, hanem igaz ember, aki elsősorban nem a csodás álmok, hanem az egyedülálló hivatás ajándékát kapta meg. A jelenés az evangélista és a hívők számára az isteni kinyilatkoztatás jelentésével rendelkezik, mint ahogyan az ősi pátriárkák történelmében is ezt jelentették az ‘angyali jelenések’. Az álom a tűzhöz és a felhőhöz hasonlóan szimbolikus elem, amely Isten jelenvalóságát akarja határozottan hangsúlyozni. Az a szerep és küldetés tehát, amelyet a dávidi leszármazottnak az isteni tervben be kell töltenie, olyan döntésnek eredménye, amely felülről érkezett.
Máté ‘elbeszélésének’ szövege szerint a foganás a házasság jogi megerősítése és az egybeköltözés közötti időszakban történt, mely utóbbi általában egy évvel később következett be. Ebben az időszakban az asszony rejtve maradt a férj számára egészen az esküvő napjáig. A szerző azonban szemet huny e részlet felett.
József ‘krízisének’ olyan szerepe van, mint az ‘ellenvetésnek’ a hírüladásban. Mária azért esett zavarba, mert nem értette, mit jelent a neki szóló üdvözlet (Lk 1,29). József azért bizonytalankodik, mert nem tudja magyarázni, mi történt jegyesével. Mária felvilágosítást kérhet az angyaltól, de József nem tud kihez fordulni. Ezért úgy dönt, hogy félreáll, közben azonban várja, hogy jöjjön valaki és szabadítsa meg aggodalmaitól. Az a kérdés, hogy vajon Józsefnek tudomása volt‑e fiának származása felől, vagy hogy milyen természetűek voltak esetleges lelki konfliktusai, felesleges, mert az elbeszélés nem élményt vagy reális epizódot mutat be, hanem üdvtörténeti pillanatokat és magatartásformákat jelenít meg.
A szerzőnek igazolnia kell a 16. vers állítását («jegyese volt Mária, akitől Jézus született»), amely az ősegyházban elterjedt nézetet fogalmaz meg (szűzi fogantatás). Nem akar kétségeket hagyni ezzel kapcsolatban, és rögtön a Szentlélek közreműködésére hivatkozik (18. v.). Azt a szerepet, amelyet az evangélista Józsefnek szándékozik tulajdonítani, az «igaz» 19. v.) megnevezés foglalja össze. A Mária életében való jelenlétét és feladatait, bármilyen feladatok legyenek is ezek, igaz volta szabja meg. A Biblia a jámbor, az istenfélő és a szent embert nevezi ‘igaznak’. A zsoltárokban gyakorta találkozunk az igaz ember fohászaival és siralmaival. Az igaz a hívő szinonimája, vagyis olyan embert jelöl, aki Isten jelenlétét még a történelem legérthetetlenebb eseményeiben is fel tudja fedezni. ‘Igaz volta’ készteti Józsefet arra, hogy ne ítélje el Máriát és ne szegje meg a törvényt. Alapjában véve ez közbülső megoldás, de az elbeszélés (szinte példázat jellegű) műfaja elviseli az ilyesfajta ‘kompromisszumokat’. József krízisét az váltja ki, hogy életébe titokzatos módon belép az Isten, és ezért e krízist újabb isteni beavatkozásnak kell feloldania (20. v.). A krisztológiai (és mariológiai) meghirdetés, amelynek megtételére a szerző készül, nem valamiféle emberi reflexió vagy töprengés gyümölcse, hanem isteni üzenet és előterjesztés; másként fogalmazva: kinyilatkoztatás. Újra elhangzik, hogy a ‘fogantatás’ a Szentlélek erejében történik, majd a félreértések elkerülése végett az angyal az Iz 7,14-ben álló próféciára hivatkozik, éspedig a görög szöveg alapján, amely a héber (fiatal lány) kifejezést (szűz) szóval fordítja. Az állítás szemmel láthatóan nem enged meg fenntartásokat. Megkérdezhetjük azonban, hogy vajon nem az Iz 7,14-től való függőség vezérelte‑e a tények meghatározott módon való rekonstrukcióját. Olykor a szentírás-magyarázók (és gyakrabban a teológusok) azok, akik erőszakot vesznek a szövegen, de a szent íróknál is megtörténik, hogy időnként módosítják vagy átrendezik a tényeket.
Kérdés, hogy a Mt 1, 18-25 esetében történeti igazságról van‑e szó, amelyet az Írás világít meg, vagy arról, hogy valamiféle bibliai tétel (a szülő szűz: Iz 7,14) vezérelte és szabta meg a történelem ‘rekonstrukcióját’. Az elbeszélés hangneme és sajátos nyelvezete nem ad segítséget a meggyőző válasz megtalálásához. A ‘Szentlélek erejében foganás’ kifejezés azok közé a nem szabatos nyelvi formák közé tartozik, amelyeknek sosem könnyű megragadni konkrét jelentését. A Gal 4,29-ben Pál azt állítja, hogy Izsák a Lélek és nem a test szerint született. Mindazonáltal lehetséges, hogy a Mt 1, 18-25 szerzője a krisztológiai üzeneten túl mariológiai hírüladásra is gondolt. Ebben az esetben azok az adatok, amelyeket Jézus anyjáról közöl, üzenetének részét alkotják. Ám még ebben a feltételezésben is kérdés, hogy isteni üzenetet tolmácsol‑e, vagy pedig saját Mária-tiszteletét nyilvánítja ki, amely még kiemelkedőbb lesz majd a kissé későbbi szerzőknél (Jakab evangéliuma). Bizonyos, hogy a hagyományos tétel, amely a ‘nyilvánvaló értelem’ igényével lép fel, megőrzi teljes súlyát, de nem tudja eloszlatni azokat a fenntartásokat, amelyekre a szöveg lehetőséget ad.
Józsefnek jelenléte Jézus családjában igazolt jelenlét (20-21. és 24-25. v.). Annak ellenére, hogy a gyermek titokzatos módon fogant, mégis az ő fia lesz. Ezért neki kell a gyermeknek nevet adnia, ami annak elismerése, hogy ő a törvény előtti atya. Atyasága által ő kapcsolja a gyermeket a dávidi házhoz. Az angyal nem véletlenül nevezi őt «Dávid fiának» (20. v.). Ez az eljárás hasonlít valamiféle jogi fikcióhoz, és ez Jézus messiási voltának ‘igazolására’ szolgál, amely nem rendelődik alá semmiféle emberi köteléknek, hanem kizárólag csak az isteni hívásnak.
Feltehetően nem a Dávid házához tartozás az a legfontosabb jellemző, amelyet a szerző az angyali vagy az isteni közbelépés által hangsúlyozni akar. Jézus elsősorban a szabadító. E nevet Jahve azért jelölte ki számára, hogy emlékeztessen az általa érkező üdvözítő misszióra. Máté a Zsolt 130,8-at («ő szabadítja meg népét bűneiből») alkalmazza Jézusra, és ezzel elővételezi azt, amit majd ő maga mond az utolsó vacsorán: «ez az én vérem, amely kiontatik a bűnök bocsánatára» (Mt 26,28). A legfontosabb misszió, amelynek végrehajtására Jézus hivatott: Isten országának beiktatása (Mt 4,17). Ez az ország szükségszerűen az igazságosság, a béke és a szentség birodalma, és így elkerülhetetlenül harcban áll a rosszal, illetve mindenféle bűnnel.
A hírüladási sémában az angyal jellel oszlatja el párbeszédbeli partnerének kételyeit. Ebben az esetben szentírási orákulumra (22-23. v.), azaz Jahve szavára hivatkozik, amely az üdvtörténelemben fellelhető rendkívüli események vagy hírüladások kiváltképpeni megerősítője.
Jézus hivatása és missziója, s ha úgy tetszik, csodálatos fogantatása, önmagában véve nem bizonyítható. Megérteni és elfogadni csak Isten szavának fényében lehetséges. A misztériumhoz való ragaszkodás tehát hit-aktust feltételez, és nem történeti kutatást (mint ahogyan ezt az ellenfelek vagy később az apokrif iratok szerzői gondolják).
Az Iz 7,14 szövege elsősorban nem a hivatkozás bizonyító jellegéről, hanem a szerző apologetikus szándékáról árulkodik, mert nem valódi és sajátos értelemben vett bizonyítékról van szó, hanem ebben az esetben is elmélyedő bibliai megfontolásról. Az idézet főként a Mt 1, 18-25 krisztológiai meghirdetését teszi gazdagabbá, amelyre a szerző figyelme irányul. Jézus Dávid és Ábrahám fia (1,1), de mindenekelőtt az Immánuel (Imma’nuel), azaz a ‘velünk levő Isten’. A próféta számára valamilyen rendkívüli személyiségről van szó, akire a következő orákulumokban is rávilágít (9, 1-6; 14, 1-9), de az evangéliumban, amely Isten országának érkezését hirdeti, az Immánuel Jahvénak a történelemben való tevékeny jelenlétét foglalja össze (a megtestesülésre utal). Ez azt jelenti, hogy Jézusban az isteni valóság az emberi szintű megnyilvánulás teljességét éri el. Az evangélista nemcsak utal az izajási szövegre, hanem a prófétai idézet eredetét és jelentőségét hangsúlyozandó azt is hozzáteszi (csak ebben az esetben és a 2,5-ben), hogy az ‘Úr’ mondásáról’ van szó. Jézus a Szentlélek által fogant, és a Lélek erejébe öltözött létének első pillanatától fogva. Ezért ő az Immánuel, azaz — magyarázza maga Máté — «a velünk levő Isten». Később egyenesen az Isten «fia» (2,15) megnevezést kapja. Mária szüzességének is elsősorban krisztológiai funkciója van. Az Ószövetség meddő asszonyainak vonalában elhelyezkedve ő is jel, aki rávilágít az üdvtervet kibontakoztató isteni tevékenységre. Mária szűz, mert anya, és mert egyedülálló erejével együttműködik Istennel a megtestesülésében. Sára nyomában jár, aki a «Lélek szerint szülte» meg (Gal 4, 22-29) az ígéret gyermekét.
A befejezés (24-25. v.) a ‘hírüladási séma’ kötelező jellegű záradéka. József úgy dönt, hogy Máriával lakik, de nem él vele együtt. A befejező mondat — «nem ismerte meg addig, amíg világra nem hozta fiát» — mindig megosztotta az exegétákat. Az a nehézség, amelyet e mondat a mariológia számára teremt, abból a tényből is fakad, hogy egyes kéziratok elhagyták a «nem ismerte meg addig, amíg» részletet.
Akik jobban kötődnek a szöveghez és a mátéi szövegösszefüggéshez, amelyet a történeti leírás jellegével ruháznak fel, másként értelmezik e mondatot, mint azok, akik jobban ügyelnek a bibliai nyelvezetre. Az előbbiek szerint Mária szűzi állapota megőrződött a szülés után is, az utóbbiak szerint a szöveg ezt sem nem állítja, sem nem tagadja. Az új fordítási kísérletek sem oldják meg a problémát.
Ha azonban az evangélistát nem életrajzi, hanem teológiai kérdések foglalkoztatják, talán felesleges dolog tőle kérni a választ olyan problémákra, amelyeknek megoldására egyáltalán nem is gondolt.”

:
„A SEGÍTÉS PROGRAMJA
Mt 1, 21
Holnap Karácsonyeste van. Már ma a karácsonyest várásában élünk. A családi otthonokban legtöbb helyen már áll a karácsonyfa. Szerető szívek kedves meglepetéseket készítgetnek, ajándékokat rendezgetnek. Mindannyian várunk arra, hogy ez a karácsonyeste ne csak hangulatot adjon, hanem feloldásokat, örömöt és békességet.
Ebben a várakozásban hangzik el felolvasott igénk. Nagyon egyszerűen, szinte szürkén hangzik. De ennek az egyszerű mondatnak a tartalma adja meg számunkra karácsony tartalmát. A benne foglalt angyali hír teszi a karácsonyt karácsonnyá. József, az ács, kapja az angyali üzenetet, hogy felesége ‘fiat szül’ és egyben kapja azt az utasítást is, hogy ezt a fiút nevezzék majd Jézusnak.
Az a hír is, hogy Mária ‘fiat’ szül és az is, hogy ezt a fiút Jézusnak kell nevezni, a Megszületendő szolgai formájáról beszél. Isten nem angyalt, nem valami szellemi lényt küld a világra, hanem egy fiút, aki éppen úgy születik, mint minden más gyermek, éppen úgy táplálja az édesanyja, mint minden más gyermeket és aki éppen olyan tehetetlen és gondozásra szoruló, mint minden más gyermek. Éppen úgy játszik, mint a többiek, éppen úgy adja édesanyja kezébe a kenyeret, mint a többi édesanya a saját gyermekének. Egy a gyermekek között, olyan, mint ők. Ezt juttatja kifejezésre Pál apostol, amikor azt írja: ‘Szolgai formát vett fel és emberekhez lett hasonlóvá, és mikor megjelent emberi ábrázatban, megalázta magát.’
De erre ‘az emberi formára’ utal a neve is: Jézus. Ez a név Jézus korában gyakori volt. Josefus a híres zsidó történetíró húsz ilyen nevet említ és ezek közül tíz Jézus kortársa. Az Újszövetségben is találkozunk más jézusokkal. Pál első térítő útján Ciprusban egy Jézus nevű álprófétával találkozott, a Kolossei levélben pedig arról ír, hogy vele van egy Jézus nevű munkatársa. Ez is mutatja, hogy Jézus  az emberek közül. Ember, az emberek között. Ez azonban nem kissebbíti, hanem naggyá teszi Őt, mert azt jelenti, hogy ő, aki az Istentől jött és Isten Fia volt, szolidaritást vállalt az egész embervilággal, közösséget vállalt az emberrel, magára vette az emberi lét minden terhét: küzdött, mint minden ember, ismerte az éhezést, mint olyan sokan mások, sírt is mint nem egy közülünk, és végül vállalta a halált is. Ezen az úton lett számunkra valódi testvér, igazi segítség, az emberi élet minden problémáját megértő ember.
Ma, karácsony útján az jár, aki Jézus Krisztust követve az emberekkel való szolidaritás útján jár. Ez a szolidaritás ma sem lehet más, mint résztvállalás a másik ember életkérdéseiből, hordozása a másik ember gondjainak, azonosulás vele, fölkarolása a másik embernek. Mi egy olyan társadalomban élünk, amely sokat tud erről és sokat is tesz érte. Mégis nincsenek‑e olyanok közöttünk, akik keveset éreznek ebből a szolidaritásból, akik várva-várnak a testvéri meleg szóra, arra, hogy melléjük álljunk öreg korukban, magukra maradottságukban, betegségükben, csalódottságukban, más esetben céltalan életükben. Mindezen túlmenőleg, mi keresztyének több esetben nemcsupán deklaráljuk‑e közösségvállalásunkat szerte a világban élő éhezőkkel, rosszul táplált emberekkel, fajuk miatt elnyomottakkal és a társadalmi igazságtalanságok alatt szenvedőkkel. Jézus valóságos ember lett és az ő követőinek csak akkor lehet vele közösségük, ha ők is valódi közösséget vállalnak az emberrel.
Jézus úgy vállalt közösséget az emberrel, hogy ténylegesen segített rajta. Erre utal a neve is. Jézus neve héberül jesua, ami azt jelenti: Isten megsegít. Így is mondhatjuk, Jézusban adja Isten az embernek a segítséget. Így magyarázza ezt Józsefnek az angyal is, amikor ezt mondja: ‘Nevezd annak nevét Jézusnak, mert ő szabadítja meg népét bűneiből.’ Az a szó, amely magyar Újszövetségünkben így hangzik: megszabadít, az eredeti bibliai szövegben ezeket is jelenti: életben tartani, megmenteni, megőrizni, veszélyből kimenteni, kiszabadítani, meggyógyítani, megváltani, üdvözíteni. Jézus nevében benne rejlik egész életének a programja. Ennek a csodálatos programnak a ritmusa pedig ez: segíteni, gyógyítani, szabadítani, menteni, életben tartani. Erre és nem másra küldetett. Nem arra mint kortársai sokan gondolták, hogy beüljön a Dávid trónjába, leigázza ellenségeit és vaspálcával uralkodjék felettük. Nem azért jött, hogy kiirtsa és megsemmisítse azokat a bűnösöket, akiket népe vallásos vezetői a farizeusok, bűnösöknek minősítettek, hanem azért jött, hogy segítsen a bűnösökön. Az Újszövetségben ez újra és újra kifejezésre jut: ‘Mert azért jött az Ember Fia, hogy megkeresse és megtartsa, ami elveszett.’
Jézus és a segítés, Jézus és a mentés, Jézus és a szabadítás, Jézus és a gyógyítás elválaszthatatlanul összetartozik, hiszen a neve is ezt jelenti. Azért prédikált, hogy segítsen, azért állt szóba az emberekkel az utcán, hogy segítsen, azért vette vállára a keresztet, hogy segítsen, azért halt meg a kereszten, hogy segítsen. Segíteni és csak segíteni, menteni és csak menteni, gyógyítani és csak gyógyítani akart. A segítés széles skálájában fáradozott az emberért. Kenyeret adott, könnyet törölt, közösséget vállalt, tanácsolt, eligazított. És a segítése mindig konkrét volt. Mivel a neve is azt mondotta, hogy ‘Isten megsegít’, az emberért való minden megmozdulásában és cselekvésében Isten valóságos belenyúlása történt az ember életébe. Amikor egy beteg asszony kért segítséget, ezt mondotta neki: ‘Leányom, a te hited megtartott téged. Eredj el békével és bajodból meggyógyulva, légy egészséges.’ Szavai nyomán tényleges vigasztalás, tényleges békesség, tényleges öröm támadt a szívekben.
Mindezt nem lehet eléggé hangsúlyoznunk éppen karácsonykor. Jézus követése először is, meg másodszor is, meg harmadszor is azt jelenti, hogy segítünk, segítünk és segítünk. Mindig félreértették az elmúlt évszázadokban és ma is félreértik a keresztyének önmagukat és rosszul értelmezik önmagukat, ha nem ebben látják a világban való létüknek értelmét. A keresztyénség elsősorban nem világnézet, nem kultúra, nem tudomány, nem rendszer, nem teológia, nem harc valami vagy valakik ellen, nem keresztes háború a más meggyőződésű emberek ellen, hanem olyan élet, olyan életforma, amelyben és amelyen keresztül Isten segít, ment, gyógyít, szabadít.
A gyakorlati életben, a hétköznapokban ez azt jelenti, hogy ismételten és bele nem fáradva, Jézus tanítványainak fel kell tenniük a kérdést: hogyan segíthetek a másikon? A családon belül a szülőknek fel kell tenniük a kérdést, hogyan segíthetnek gyermekeiknek, a gyermekeknek azt kell kérdezniük, hogyan segíthetnek a szülőknek; a fiataloknak azt kell kérdezniük, hogyan segíthetnek az öregeknek, az öregeknek azt kell kérdezniük, hogyan segíthetnek a fiataloknak; a munkahelyen azt kell kérdezniük a munkatársaknak, hogyan segíthetnek egymásnak. A társadalomban azt kell kérdeznie az embereknek, hogyan tudnának még jobban, még leleményesebben segíteni az egész népnek. A vezetőknek azt kell kérdezniük, hogyan tudnának még jobban segíteni a beosztottaknak, a beosztottaknak azt kell kérdezniük, hogyan tudnák még gyümölcsözőbben segíteni a vezetőket.
Az egyháznak, Jézus egyházának mint egésznek is ezt kell kérdeznie. Hogyan tudna a keresztyénség a maga egészében itt és most többet tenni világviszonylatban az emberért, az emberiség boldogulásáért, az emberiség békés holnapjáért, a béke világának felépítéséért, a társadalmi igazságtalanságok megszüntetéséért mindenütt a világon. Hogyan tudna jobban segíteni a keresztyénség abban, hogy megszűnjék a földön az éhség, az embereknek fajuk szerint való megkülönböztetése. Hogyan tudna a keresztyénség erőteljesebben fáradozni azért, hogy közelebb jöjjön hozzánk az a világ, amelyről a próféták is szóltak, melyben ‘a fegyverekből kapákat csinálnak és a dárdákból metsző késeket és amelyben nép népre kardot nem emel’. A keresztyének és általában a keresztyénség még nagyon messze van attól, hogy mindent megtett volna, amit pedig megtehetne és meg kellene tennie.
Jézus nevével elválaszthatatlanul összefügg a legnagyobb segítség: a bűnből való szabadítás. Így adta ezt hírül az angyal: ‘Nevezd annak nevét Jézusnak, mert ő szabadítja meg népét bűneiből.’ Az első keresztyén gyülekezetek is a bűnbocsánatban foglalják össze Jézus legnagyobb adományát. A Cselekedetek Könyvében olvassuk, hogy Péter apostol így prédikált Kornéliusz házában: ‘Erről a próféták mind bizonyságot tesznek, hogy bűnei bocsánatát veszi az ő neve által mindenki, aki hisz ő benne.’ Pál apostól pedig így ír: ‘De megigazulunk ingyen az ő kegyelméből a Jézus Krisztusban való váltság által, akit az Isten engesztelő áldozatul rendelt.’ Az ‘engesztelő áldozat’ kifejezés elénk állítja a keresztet, amelyen Jézus életét adta, hogy akik hisznek ő benne, bűnbocsánatot nyerjenek.
Nem mindig könnyű elfogadnunk, hogy életünknek a tulajdonképpeni nagy problémája a bűn és hogy a tulajdonképpeni megoldás is nem más, mint a bűnbocsánat. Sokszor nem könnyű megértenünk, hogy a bűnbocsánat a legnagyobb segítség emberi életünk számára. De, ha szem előtt tartjuk azt, hogy éppen a bűn rontja meg legjobban az egyén és a közösség életét, állítja egymással szembe az embereket és mérgezi meg kapcsolataikat, akkor megsejtünk valamit abból, hogy az egyén és a közösség élete is akkor kerül egyenesbe, akkor lesz egészséges, ha a bűn rontó hatalma megszűnik, ha a bűnbocsánat elnyerése által újat lehet kezdeni, újra fehér lap kerül a kezünkbe és a rontás, az összekuszálás folyamata helyett elindulhat a gyógyulás és gyógyítás folyamata egyéni és közösségi életünkben egyaránt.
A bűnbocsánat ugyanis nem egyszerűen valaminek az eltörlését, megsemmisítését jelenti, hanem egyben új életet is hoz. Isten úgy segít rajtunk, hogy kicseréli önző, magunk körül forgó, magunknak való életünket és annak a Jézus Krisztusnak az életét plántálja belénk, akinek életeleme a másik emberen való segítés, a másik ember boldogítása volt. Nem tudunk másképpen Jézus ritmusában, a segítés ritmusában élni csak úgy, ha bekövetkezik életünkben a bűnbocsánat elnyerése nyomán az, amit Pál apostol így juttat kifejezésre: ‘Élek pedig többé nem én, hanem él bennem a Krisztus.’ Ez pedig azt jelenti, hogy az ő szeretetével, az ő gondoskodásával, az ő tágszívűségével és az ő következetességével segítünk. A segítés programja akkor válik valósággá napról napra életünkben, ha napról napra elfogadjuk bűneink bocsánatát és vele együtt azt az új életet, amelynek éppen az a legfőbb jellemzője, hogy másokért van.
Ebben az igehirdetésben nem a megszokott karácsonyi elemek kerültek előtérbe. Nem szóltunk a betlehemi első karácsonyról, angyalok seregéről, az angyalok Istent dicsőítő énekéről, nyájukat őrző pásztorokról, istállóról, jászolról, napkeleti bölcsekről. Lényegében egyetlen név volt, amit középpontba állítottunk, ez a név: Jézus. Bármennyire hozzátartozik karácsonyhoz az angyalének is, Betlehem is, a pásztorok is és a napkeleti bölcsek is, karácsonyt számunkra Jézus jelenti. Ő, akinek neve azt jelenti: Isten megsegít. Ő, Aki azért jött, hogy bűnbocsánatot és vele együtt életet és üdvösséget hozzon. Mindenek felett Neki örvendezzünk karácsonykor és Benne legyen igaz karácsonyunk.
Ugyanakkor mi keresztyének ne akarjuk kisajátítani magunknak ezt az ünnepet. Ez az ünnep minden ember számára a szeretet és béke ünnepe. És erre a szeretetre és békére olyan nagy szükség van mindenütt a világon, mint a mindennapi kenyérre. Erre vágyódnak és ezért fáradoznak a jóakaratú emberek függetlenül attól, hogy vallásosak‑e vagy sem. Segítse ez a karácsony az emberiség nagy családját arra, hogy még közelebb kerüljünk ahhoz a világhoz, amelyben minden ember békében eszi mindennapi kenyerét és boldogságban él. Adjon Isten minden népnek, a mi drága magyar népünknek is békességes, szép karácsonyt!”

LXX/Greek New Testament:
Mt 1.20
tauÖta de; aujtouÖ ejnqumhqevnto" ijdou; ajvggelo" kurivou kat!  ojvnar ejfavnh aujtwÖ levgwn, jIwsh;f uiJo;" Dauivd, mh;  fobhqhÖ" paralabeiÖn Maria;m th;n gunaiÖkav sou, to; ga;r ejn  aujthÖ gennhqe;n ejk pneuvmatov" ejstin aJgivou:
Mt 1.21
tevxetai de; uiJo;n kai; kalevsei" to; ojvnoma aujtouÖ jIhsouÖn, aujto;" ga;r swvsei to;n lao;n aujtouÖ ajpo; twÖn aJmartiwÖn aujtwÖn.
Mt 1.22
TouÖto de; oJvlon gevgonen iJvna plhrwqhÖ to; rJhqe;n uJpo;  kurivou dia; touÖ profhvtou levgonto",
Mt 1.23
jIdou; hJ parqevno" ejn gastri; eJvxei kai;  tevxetai uiJovn,  kai; kalevsousin to; ojvnoma aujtouÖ jEmmanouhvl,
Vulgata:
Mt 1.20
haec autem eo cogitante ecce angelus Domini in somnis apparuit ei dicens Ioseph fili David noli timere accipere Mariam coniugem tuam quod enim in ea natum est de Spiritu Sancto est
Mt 1.21
pariet autem filium et vocabis nomen eius Iesum ipse enim salvum faciet populum suum a peccatis eorum
Mt 1.22
hoc autem totum factum est ut adimpleretur id quod dictum est a Domino per prophetam dicentem
Mt 1.23
ecce virgo in utero habebit et pariet filium et vocabunt nomen eius Emmanuhel quod est interpretatum Nobiscum Deus
Magyar Bibliatanács (Protestáns revideált újfordítás):
Mt. 1,20
Amikor azonban ezt végiggondolta magában, íme, az Úr angyala megjelent neki álmában, és ezt mondta: „József, Dávid fia, ne félj magadhoz venni feleségedet, Máriát, mert ami benne fogant, az a Szentlélektől van.
Mt. 1,21
Fiút fog szülni, akit nevezz el Jézusnak, mert ő szabadítja meg népét bűneiből.” [Lk 1,31. 77;  2,21;  ApCsel 4,12]
Mt. 1,22
Mindez pedig azért történt, hogy beteljesedjék, amit az Úr mondott a próféta által:
Mt. 1,23
„Íme, a szűz fogan méhében, fiút szül, akit Immánuelnek neveznek” - ami azt jelenti: Velünk az Isten. [Ézs 7,14]
Protestáns revideált újfordítás saját variánsa:
… 20 Amikor azonban ezt végiggondolta magában, íme, az Úr angyala megjelent neki álmában, és ezt mondta: „József, Dávid fia, ne félj magadhoz venni feleségedet, Máriát, mert ami benne fogant, az a Szentlélektől van. 21 Fiút fog szülni, akit nevezz el Jézusnak, mert Ő szabadítja meg népét bűneiből.” 22 Mindez pedig azért történt, hogy beteljesedjék, amit az Úr mondott a próféta által:
23	
— ami azt jelenti: .
Károli (revideált):
Mát. 1,20
Mikor pedig ezeket magában elgondolta: ímé az Úrnak angyala álomban megjelenék néki, mondván: József, Dávidnak fia, ne félj magadhoz venni Máriát, a te feleségedet, mert a [vers 18.] mi benne fogantatott, a Szent Lélektől van az.
Mát. 1,21
Szűl pedig fiat, és nevezd annak nevét [Luk. 1,31.] Jézusnak, mert ő szabadítja meg az ő népét [Csel. 4,12.] annak bűneiből.
Mát. 1,22
Mindez pedig azért lőn, hogy beteljesedjék, a mit az Úr mondott volt a próféta által, a ki így szól:
Mát. 1,23
Ímé a szűz fogan méhében és szűl fiat, és annak nevét Immanuelnek nevezik, [Ésa. 7,14.] a mi azt jelenti: Velünk az Isten.
Szent István Társulati Biblia:
Mt 1,20
Míg ezen töprengett, megjelent neki álmában az Úr angyala, és így szólt hozzá: „József, Dávid fia, ne félj magadhoz venni feleségedet Máriát, hiszen a benne fogant élet a Szentlélektől van!
Mt 1,21
Fiút szül, akit Jézusnak nevezel el, mert ő szabadítja meg népét bűneitől.”
Mt 1,22
Ezek azért történtek, hogy beteljesedjék, amit az Úr a próféta szavával mondott:
Mt 1,23
Íme a szűz fogan és fiat szül, Emmánuel lesz a neve. Ez azt jelenti: Velünk az Isten.
Luther Biblia:
Mt 1,20
Als er das noch bedachte, siehe, da erschien ihm der Engel des Herrn im Traum und sprach: Josef, du Sohn Davids, fürchte dich nicht, Maria, deine Frau, zu dir zu nehmen; denn was sie empfangen hat, das ist von dem heiligen Geist.
Mt 1,21
Und sie wird einen Sohn gebären, [Lk 2,21;  Apg 4,12] dem sollst du den Namen Jesus geben, denn [Ps 130,8] er wird sein Volk retten von ihren Sünden.
Mt 1,22
Das ist aber alles geschehen, damit erfüllt würde, was der Herr durch den Propheten gesagt hat, der da spricht (Jesaja 7,14):
Mt 1,23
»Siehe, eine Jungfrau wird schwanger sein und einen Sohn gebären, und sie werden ihm den Namen Immanuel geben«, das heißt übersetzt: Gott mit uns.
King James:
Mat. 1,20
But while he thought on these things, behold, the angel of the LORD appeared unto him in a dream, saying, Joseph, thou son of David, fear not to take unto thee Mary thy wife: for that which is conceived in her is of the Holy Ghost.
Mat. 1,21
And she shall bring forth a son, and thou shalt call his name JESUS: for he shall save his people from their sins.
Mat. 1,22
Now all this was done, that it might be fulfilled which was spoken of the Lord by the prophet, saying,
Mat. 1,23
Behold, a virgin shall be with child, and shall bring forth a son, and they shall call his name Emmanuel, which being interpreted is, God with us.

Mt 1,20
Alors qu'il avait formé ce dessein, voici que l'Ange du Seigneur lui apparut en songe et lui dit: "Joseph, fils de David, ne crains pas de prendre chez toi Marie, ta femme: car ce qui a été engendré en elle vient de l'Esprit Saint;
Mt 1,21
elle enfantera un fils, et tu l'appelleras du nom de Jésus: car c'est lui qui sauvera son peuple de ses péchés."
Mt 1,22
Or tout ceci advint pour que s'accomplît cet oracle prophétique du Seigneur:
Mt 1,23
Voici que la vierge concevra et enfantera un fils, et on l'appellera du nom d'Emmanuel, ce qui se traduit: "Dieu avec nous."

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                       \\\\\\/////
                       /  _   _  \
                      (| (.) (.) |)
 ___________________.oOOo__( )__oOOo.___________________
|                                                       |
|                Tommyca - Szakács Tamás                |
|                 az A-T&T  páros tagja                 |
|                                                       |
|         Felsőpetényi Evangélikus Egyházközség         |
|        2611 Felsőpetény,  Ságvári Endre u. 12.        |
|                   (35) 360-037   (Lelkészi Hivatal)   |
|                   (30) 426-5583  (T)                  |
|                                                       |
|                  tommyca@freemail.hu                  |
|              http://www.extra.hu/Tommyca              |
|___________________.oooO_______________________________|
                    (   )        Oooo.
                     \ (         (   )
                      \_)         ) /
                                 (_/