Title: Kedves Mindenki
Subject: Hós 14,2-3.5-10a. - Térj meg egészen az ÚRig! - Ádvent 1.
Author: Tommyca
Company: Theophysicay Kút-Adó Intézet

Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@freemail.hu>
Címzett: "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>; "Skorka Katalin" <skorka@freemail.hu>
Elküldve: 2002. december 13. 00:48
Tárgy: Hós 14,2-3.5-10a. - Térj meg egészen az ÚRig! - Ádvent 1.

Kedves Mindenki!

Sajnos még mindig internethiányban szenvedve írom soraimat, így legfeljebb majd valamikor utólag tudom elküldeni — amikor persze már senkinek nem segít, legfeljebb aki el is teszi…

Vázlatkísérlet:
Térj meg egészen az Úrig!
Térj meg!
Egészen az Úrig!
Asszíria nem segít…
Ádvent bölcsessége: a megtéréstől Isten hűségéig

Térj meg! Na de miért? Miből? Hisz én keresztyén vagyok! Isten országának tagja vagyok! Megkereszteltek, templomba is járok mindig, vagy rendszeresen, de legalábbis időnként — hisz különben nem is hallhatnám most sem a megtérésre felszólító szót…
Ne feledjük azonban: Izráel népe is tagja volt Isten országának, választott nemzete volt, ők is mondhatták: miért kellene megtérniük? Természetesen ennek ellenére szólt nekik a prófétai szó — mégpedig a legtöbbször bizony épp, és nagyon is határozottan a megtérésre felszólító szó.
A bűn és bűnösség a hit paradoxonja — épp fordítva van, mint sokan elsőre gondolnák. Azt vennénk természetesnek, hogy annak van sok bűne, aki még nem tért meg — hiszen ő az, aki nem törődik Isten akaratával, és ezért nem is igyekszik aszerint élni. Aki megtért, annak pedig egyre kevesebb bűne marad, hiszen azon fáradozik, hogy megfeleljen Isten törvényének, és minél tökéletesebben megtartsa azt. Mégis tévedés ez!
Ugyanis az ‘újjászületetlen ember’ azt gondolja, hogy neki van kevés bűne, épp ezért nincs is szüksége külön megtérésre. Legfeljebb kisebb, ritkán kicsivel nagyobb hibák korrekciójára, néhány tévedésének helyrerakására. Ezzel szemben, aki már újjászületett Lélek által, az egyre több bűnt fedez fel magában, egyre félelmetesebben látja önnön helyzetét Isten ítélőszéke előtt. Épp a Lélek világossága révén válik egyre nyilvánvalóbbá számára számtalan bűne, és ahogyan fejlődik a keresztyén élet útján előre haladva, korábban kis hibáknak tűnő esetekben is egyre inkább felismeri, hogy bűnről van szó, ill. korábban teljesen rendben hitt dolgairól fedezi fel, hogy valójában bűn. Nem azért tehát, mert rosszabbá vált volna megtérésével, hanem mert Krisztus igazsága mellett még élesebb minden igaztalanságunk, egye érzékenyebb lesz tehát a hite a bűnre, egyre több mindenről ismeri fel, hogy Ura akarata ellen való.
Hát ne hidd, hogy épp Neked, aki most itt ülsz a padokban és bólogatsz, hogy valóban milyen sok embernek meg kellene végre térnie, ne hidd, hogy épp Neked ne volna szükséged a megtérésre! És ne hidd, hogy épp Neked, aki azt mondod esetleg, hogy hagyjanak már végre békén a megtéréssel, ne lenne éppen erre az unalomig hajtogatott megtérésre szükséged! Ne hidd, hogy épp Neked, aki csak formálisan, ajkad vallomása alapján vagy keresztyén, de nem hited és hitből fakadó cselekedeteid alapján, ne lenne épp erre  a megtérésre szükséged! Ne hidd, hogy épp Neked, aki a megtért hívők közé tartozol, ne volna szükséged épp erre a megtérésre — naponta! És ne hidd azt sem, hogy nekem ne volna szükségem rá!

Hertz kiemeli, hogy a megtérés tana alapvető a zsidóságban. Legalább ennyire a keresztyénségben is! Gondoljunk csak arra a legalapvetőbb vonásra, hogyan is kezdi meg hivatalos működését Jézus! „Térjetek meg, mert elközelített a menynek országa!” (Mt 4,17b.) Még érdekesebb a fordított sorrend miatt: „Betelt az idő, és elközelített az Isten országa: térjetek meg, és higgyetek az evangéliumban!” (Mk 1,15.) Nem véletlenül, hogy épp a zsidóknak szóló Mt fogalmazza meg Keresztelő ajkán is, Jézusén is a megtérés felhívását. (Lk tulajdonképpen nem foglalkozik vele, Mk pedig csak Jézusnál említi.)

Térj meg egészen az Úrig! — Tulajdonképpen ezt jelenti a héber szöveg… A 6. fejezet épp arról szól, hogy a nép bűnbánata csak múló hangulat: „Hűségetek olyan, mint a reggeli felhő, vagy mint a korán tűnő harmat.” (6,4b.) Ez pedig nem megtérés, nemhogy egészen az Úrig való megtérés… Ezzel a harmatként tűnő hűséggel szemben Isten életet adó, tartós hatású harmattá válik: „Harmat leszek Izráelnek: virágzik majd, mint a liliom, gyökeret ver, mint a Libánon fái.” (14,6.)

Ne higgyük azonban, hogy Isten előtti igazságunk a megtérésünktől függ! Nem! Egyedül az Ő hűségétől, amellyel kigyógyít hitetlenségből, bűnből, hűtlenségből, gonoszságból; hűségétől, amellyel magához térít! Ez az igazi evangélium! Hogy nem attól függ üdvösségünk, mennyire sikerült saját erőnkből betölteni megbízatásunkat, hanem attól, hogy Ő maga ajánlja fel hűséges kegyelmét, Lelkével megtéríti kemény szívünket, Krisztusban ingyen megváltást ajánl fel.
Megdöbbentő Hóseás könyvének végső mondata. Nem kezd el mai divat szerint magyarázkodni, különféle érveket felhozni, amivel meggyőzhetne minél többeket annak igazságáról, amit prófétai üzenete kijelentett. Egyszerűen csak annyit mond: az a bölcs, aki belátja mindezt. Mert az igazak számára Isten útja egyenes. Az a gonosz, aki nem látja be mindezt. Mert az ő számukra Isten útjai göröngyösek, és el is buknak rajta…

Érdemes odafigyelni arra, hogy Hóseás könyvének végéről van szó! Ezért sem biztos, hogy elhagyható a 10. vers második fele! (A perikopálást tartjuk fontosabbnak, vagy az Ige egységét?) A 4. verset is miért kellene átugrani? És így végül már a legegyszerűbb az lehetne, hogy az egész fejezetet felolvassuk, azaz a nyitóverset is? (Bár ez tulajdonképpen logikailag még az előző fejezet…)

Hóseás házassága Isten rendelése szerint a nép hűtlenségét ábrázolja. A reménytelen családi helyzetben még jobban átélhette Izráel-Samária sorsának reménytelenségét — de épp ezért hitelesebb a fogságra menő elveszett 10 törzs után kiáltott biztató szó is…

„Nincs még egy próféta, aki oly szorosan fonódna sorsával népe történelmébe, mint ő. Talán csak Jeremiás, szellemi örökségének továbbvivőjeként, hasonlítható hozzá. Ez a történelmi egybefonódás nem oly észrevehető a felületesen olvasó számára, de figyelmesen haladva végig a szövegen, kitapinthatók közben az átélt kül‑ és belpolitikai megrázkódtatások.” (Jubileumi kommentár, bevezető a könyvhöz) — Múlt héten Felsőpetényben templomszentelési ünnep miatt épp Jer 7,1-11. volt a textus, és ennek kapcsán kicsit fel is elevenítettük Jeremiás életét. Most itt az északi párhuzam-előzménye…

Hóseást teológiája alapján van helye előfutárként említeni akkor is, ha direkt módon nincs, ill. csak csíraként van könyvében messiási prófécia. Pl.: „Két nap múltán életre kelt, harmadnapra föltámaszt bennünket, és élünk majd Előtte.” (6,2.) Vagy: „Kiváltom őket a holtak hazájából, megváltom őket a haláltól.” (13,14a.) Sokan úgy gondolják, a zsidóságban csak a fogságban ill. utána alakult ki a feltámadáshit. Hát, Hóseás könyve, még Izráel bukása, az asszír fogság előtt bizony nagyon is világos feltámadáshiten alapuló üdvpróféciát tartalmaz!
Üdv-jövendölés a feltámadástól függetlenül az is, ahogyan a fogságba menőknek prédikál — megelőlegezi Jeremiás visszatéréssel való vigasztalását. Egyúttal a megtérés, a nép hűtlensége ellenére is hűségesen szerető Isten követeként a megváltás csírája is megtalálható nála. (Luther is így érti a 2., 13-14. fejezetet az Előszókban.)

Az érthetőség miatt jó is, a stílus miatt kár is, hogy a magyar fordításban elveszik az a drámaiság, amit a szókihagyásokkal, alliterációkkal, rímekkel és szójátékokkal, valamint többértelmű szavak révén magas művészi színvonalon fogalmaz meg a próféta — valószínűleg északi dialektusban.

A perikópabizottság kihagyta a 4. verset Asszíria és a lovak említésével — bizonyára úgy gondolták, nem időszerű már rég letűnt birodalmakat említeni egy korszerű igehirdetésben. Azonban épp ennek jelenléte tudja nagyon jól demonstrálni, miképpen lehet korszerűen időszerűvé tenni Isten több ezer éves, mégis örök és mindenkor élő és ható Igéjét! Hiszen tagadhatatlanul van nekünk is Asszíriánk, vannak lovaink, vannak kezünk csinálmányai…
Hát nem bízunk mi is Asszíriában, Egyiptomban, lovakban, nem borulunk le kezünk csinálmányai előtt? Természetesen tudom a határozott választ: nem! Hát hogyan is bízhatnánk ilyen idejétmúlt dolgokban, mint az ókor két hatalmas államában (Izráel szomszédjaiban), vagy az akkori hadászat ‘csúcstechnológiájában’, vagy rég divatból kiment házibálványokban?! Igen ám, de pl. nem képzeljük mi azt, hogy majd a Nyugathoz csatlakozás segít rajtunk, és ezáltal emelkedhetünk fel? Vagy nem bíztunk mi is oly sok éven át a ‘szolgaság házában’, a megszálló hatalomban, amelyet kötelező volt isteníteni, azaz bálvánnyá tenni? Nem bízunk mi is sokkal inkább saját kezünkben, és amit azzal tudunk elvégezni — azaz kezünk csinálmányaiban — ahelyett, hogy minden bizodalmunkat az Egyetlenbe vetnénk, Akit teljes szívvel-lélekkel kell szeretnünk és imádnunk?
Nem bízzuk mi is inkább az ünnepeket a nagy bevásárlásokra, ahelyett, hogy azzal foglalkoznánk, Aki az ünnepet ünneppé tehetné? Hiszen a nagy futkározásban a városokba, bevásárlóközpontokba, hogy mindent beszerezzünk, a hatalmas sütés-főzésben nem fáradunk‑e ki olyannyira, hogy mire az ünnepek beköszöntenek, már csak lerogyni marad erőnk? Az egyházi év kezdete előtt már beköszöntő ‘piaci ádvent’ nem rabolja el tőlünk is az igazi ádventi hangulatot ahelyett, hogy esténként a koszorú mellett összegyűlne a család éneklésre, igeolvasásra és közös imádságra?
Nem lesz már csömörünk a karácsonyból, mire valóban eljön szenteste?! Gondoljuk csak át ádvent startpontján, vajon a zajos vásározás a megfelelő előkészület‑e, vagy inkább a bűnbánat csendes könyörgése? Legalább az ádventi hetek alatt kihasználjuk‑e a lehetőséget és időt arra, hogy átéléssel és komoly bűnbánattal részt vegyünk az istentiszteleteken, hogy minél méltóbban és minél jobban megélve várjuk Megváltónkat? Szánk igaz gyümölcsét ajánlva fel neki? Szívünk igaz megtérését tárva elé?

Nagyon tömören megfogalmazott gondolatok LMK-ról (Bartha István):

Lekció: Jézus a názáreti zsinagógában.
Ádvent 1. alaphangulata: szamáron érkező Messiás.
Kétségtelenül üdvpróféciáról van szó, de a történeti kontextus nem épp szívderítő… Feltámadás-prófécia is van benne (13. fej. vége.)
Kitűnő evangélizációs alapige…
hwhy‑du — a Jubileumi kommentár kiemeli: egészen az Úrig való megtérés…
A perikopálás ‘zseniális’: a lényeget kihagyta: 4.10b.
Az ige ádventi üzenetét adhatja a megtérésre hívó szó mellett az Úr hűsége.
Hozzászólások:
Szabad‑e ilyen hosszú textust venni és felolvasni?
Igen. Mindenképp 10b‑t is felolvasnám, a 4. versen még gondolkodom: szabad‑e olyan célorientáltnak lenni, hogy kihagyjuk?
Ma is aktuális. Megbocsátás legyen, ne följelentgetés — ma mindenért feljelentenek…. „Reszkess ellenem, szörnyű fegyverem: megbocsátok.”
Nem jó, hogy kivágunk részt. Hogyan lehetne rövidíteni? Mit kellene kihagyni? Hiszen prédikálni akkor is kell az első és második feléről is, még ha nem olvasnánk is fel.
Harangfelújításkor vihar volt — otthagyták a harangot, és segítettek a katasztrófasújtott embereknek. Isten felhasználja még az ilyen katasztrófát is, hogy segítsen az embereken… A textus 2. fő gondolata: Térj meg! A 3.: ígéret! Kibontható pl. mi az, hogy harmat, stb…
Szokás mondani: két ádvent között vagyunk: eljött, de érkezik is az Úr!
Rövidítésen épp a textus gazdagsága miatt gondolkodhatunk — nekünk megadatott, hogy több napig foglalkozzunk vele, de a gyülekezetre egyben zúdul…
Van Útmutató, van, aki már előre elolvassa…
Sokaknak nem ér véget az ámennel az igehirdetés, hanem du. is előveszik, gondolkodnak rajta.
A vihar esethez: a Szentírás tud arról is (Ézs 1.): Miért ostorozzalak tovább, hisz csak a bűnt növelitek? Van felszínes odafordulás Istenhez, nem mindig egészen Jahvéig…
Ki a bölcs?
➀	Aki teljes szívvel…
➁	Aki egyenes úton jár.
➂	Akit Isten újból megtalált (meggyógyítom, stb.)
Néhány éve ádvent 1. vasárnapján kezdtek ádventi gyertyagyújtó istentiszteletet tartani — este. A gyülekezet tagjai hoztak gyertyát, a záró imádság előtt gyújtják meg. A gyertyát aztán haza kell vinni (égve megőrizve), hogy otthon ezzel gyújtsák meg sajátjukat. Útravalónak házi feladat: az igehirdetési igét felelevenítve-felolvasva gyújtsák meg, gondolkodjanak róla.
Vigyázzunk, nehogy csak üres ceremónia legyen ez, hanem találjuk meg a Krisztusra vonatkozó tartalmat. Náluk szenteste a Betlehemi láng fogadása terjedt el, amit Betlehemből indítanak. Közben pedig emlékeznek pl., hogy Jézus a világ világossága.

(A Szent István Társulati Biblia jegyzetei):
„Oz 14,2-10.
A próféta az újjászületés ígéretével fejezi be fenyegető beszédeit. Hasonló részletekkel már korábban is találkoztunk a könyv folyamán: 2,16–25; 8–11; 12,10.
Oz 14,3.
Isten bűnbánó szavakat vár a néptől.
Oz 14,4.
A lóra szállni kifejezés az Egyiptommal való kapcsolatokra utal.
Oz 14,9.
A ciprusfa a legtekintélyesebb fának számított keleten.”

(Káldi Biblia jegyzetei):
„Óz 14,1
A héber szerint: mert fellázadott Isten ellen (a bálványimádás által). Szamaria, a főváros, Izraelország helyett vétetik.
Óz 14,1
Ezen vers még Izrael pusztúlásának hirdetéséhez, s így az előbbi rész végéhez tartozik. A következő szintén könnyen ahhoz csatolható. Ugyanis a próféta mélyen megrendűlve Izraelnek bekövetkezendő romlásán, ezt ismételve bűnbánatra híja föl.
Óz 14,3
Ellentéte a megtartásnak. Lásd Oze. 13,12.
Óz 14,3
alázatos könyörgésünket és töredelmes szivünket.
Óz 14,3
azaz: dicséretet és hálát.
Óz 14,4
Csak az Úrban akarjuk helyezni bizodalmunkat.
Óz 14,4
nem akarunk az egyiptomi lovasságra támaszkodni. Lásd Izai. 31,1.
Óz 14,4
nem tartjuk többé isteneknek az emberi kéz alkotmányait.
Óz 14,4
Tebenned reménylünk, mert elhagyott népedet irgalomban részesíted.
Óz 14,5
a roncsolt államot helyreállítom.
Óz 14,5
nem az ő előleges érdemeiknél fogva.
Óz 14,5
ha bűnbánatot tartanak.
Óz 14,6
az elhalt Izrael gyarapodását előmozdítom.
Óz 14,6
mint Libanon fáié. Libanon, hegység Palesztina éjszaki táján, az erősség jelképe.
Óz 14,7
mely sürű ágai és gazdag virágzása által oly kitűnő.
Óz 14,7
mely gazdag jóillatú növényekben.
Óz 14,8
a Libanon árnya alatt, azaz, Palesztinában lesz állandó lakásuk. A hegy itt az ország helyett vétetik.
Óz 14,8
táplálkozni. A héber szerint: teremni, mint a búza (igen termékenyek lesznek).
Óz 14,8
Efraimra oly szivesen fognak gondolni, s róla oly dicsérettel szólani, mint Libanon boráról, mely kitűnőleg jó. Az itt (5–8. v.) leírt virágzó állapota Izraelnek a babiloni fogság után következett be.
Óz 14,9
Oh Efraim! ennyi jótétemény után, mint a mennyivel én elhalmozlak, mikép tisztelhetsz mellettem bálványokat?
Óz 14,9
Azután, a bűnbánat ama korszakában, én Efraimot fölnevelem, mint a fát, szükségeiről gondoskodom, s azon leszek, hogy belőlem és általam gyümölcsöt teremjen; azért vedd ezt már most szivedre.
Óz 14,10
a gonoszok nem teljesítik az Isten törvényét, és elvesznek.”

(Hertz Biblia jegyzetei):
„Hósea 14,1
Somron. Az Északi Királyság fővárosát itt az egész ország helyett említi. A régi barbár hadviselés vad embertelenségei a mai pogromok kegyetlenségeire emlékeztetnek.
Hósea 14,2
Kétségbeesett felszólítás a megtérésre.
Hósea 14,2
térj meg hát Izráel. Isten szeretete és irgalma végtelen. Még az ítélet kihirdetése után is van remény és megbocsátás a megtérő Izráel részére.
Hósea 14,3
vigyetek magatokkal mentő szavakat. Isten nem követel ajándékot vagy áldozatot, hanem őszinte vallomást és bűnbánó szavakat, melyek kifejezik az elhatározást a megjavulásra (Midrás).
Hósea 14,4
Asszíria nem fog segíteni rajtunk. A nép nem bízik többé az idegen, bálványimádó népek szövetségében, nem bízik sem Asszíriában, sem Egyiptomban.
lovakon nem vágtatunk. Célzás a segítségre, melyet Egyiptomtól vártak (lásd I. Kir. X,28; Jezs. XXX. és XXXI.).
Hósea 14,5
Isten kegyes és szerető válasza a megtérés és a hit e szavaira. Izráel szellemi újjáéledésének nyomában áldás fakad.
Hósea 14,6
hadd viruljon mint a liliom. Izráel olyan lesz, mint a liliom, a szépség és termékenység jelképe; de gyökerei mélyek és megingathatatlanok lesznek, mint a libánoni cédrusoké.
Hósea 14,7
illata mint a Libánoné. A Libánon alacsonyabb lankáin illatos cserjék vannak: — levendula és myrrha. (Énekek Éneke IV,11.)
Hósea 14,9
termésed tőlem való. ‘Minden jó dolgod tőlem ered.’
Hósea 14,10
elbuknak rajtuk. Megbotlanak, mintha az utak rosszak volnának, mert az ő gonosz gondolataik és vágyaik elferdítik az isteni parancs értelmét. Ezért vétkeznek és megbotlanak, még ha azt állítják is, hogy Isten útjain járnak. XIV,2–10. illik haftárául a ‘Megtérés Szombatjára’. hbw? tb?. Szószerint ‘Térj meg Izráel’ — szombatjára. A ‘Tesúba’ kifejezés, azaz ‘az eltérés a bűntől és visszatérés Istenhez’ az első versben előforduló hbw? szóból ered. A megtérés tana, mely ezen alapszik, alapvető fontosságú a zsidóságban.”

(Jubileumi kommentár):
„Hós. 14,14:2–10. Gyógyulás ingyen kegyelemből.
A 2b az okokkal, s a bekövetkezett tényekkel való szembesítés: ‘…bűnöd miatt buktál el’. Samária tehát már elesett és az életben hagyottak hosszú sorokban vánszorognak száműzetésük helyére Asszíriába, közelebbről Észak-Mezopotámiába (2Kir 17:6k.; 18:11; 1Kir 5:26), ahonnan nem volt többé számukra visszaút. Hacsak a kései utódok közül némelyek nem csatlakoztak azokhoz, akik majd a babiloni fogságból térnek vissza. Ezt már felderíthetetlen homály fedi. A tragédia bekövetkezett, s a helyzet vigasztalan. Annál meglepőbb és csodálatosabb, hogy a könyv legderűsebb és reményt keltő ígéretekkel teljes részlete éppen ez az utolsó szakasz – a legkomorabb történeti háttérrel.
Egyáltalán lehetséges még Izráel számára a Jahvéhoz való visszatérés? A kérdésre igennel felel a próféta, de legyen a megtérés teljes és következetes. Az ‘ad Jahväh (vö. Ám 4:6–11) ‘Jahvéig’ kritikát is sejtet. Az addigi félmegoldások, vallásos, kultikus reneszánsz (6:1k.; 10:3) helyett az őszinte, Jahvéig megérkező megtérés vezethet gyógyuláshoz. Minden elveszett ugyan, de megmaradtak az igék, amiket a szorgos, Jahvéhoz hű prófétai és lévita csoportok összegyűjtöttek, leírtak, formába öntöttek. Ezeket vigyétek magatokkal! Kiáltja a tovavonuló foglyok után a próféta — talán valahonnan Júdából. Vajon meghallották‑e az elhurcoltak ezt a kiáltást? Lehet, hogy nem. De amit ők nem hallottak meg, azt 150 évvel később egyetlen megoldásként és vigaszként ismerték fel a babiloni fogságban élő kegyesek, hogy ily módon, minden nehézség ellenére, hűek maradhassanak Jahvéhoz. Mert minden elszárad, a virág elhervad, de Isten beszéde mindörökre megmarad (Ézs 40:6k.).
Ne a kétségbeesésnek, hanem Jahvénak adjátok át magatokat. Az Ő kegyelmesen ítélő kezébe tévén le sorsotokat, önként, s e szavakkal: ‘Mind bocsásd meg a bűnt’ (3d), majd képesek lesztek szolgálni azzal, ami tetszése szerint való, ami ‘jó’ (vö. Ám 5:15; Mik 6:8). Isten — az áldozatok helyett — inkább a hálaadó ajkak gyümölcsét (vö. Zsid 13:15), más fordítási lehetőség szerint az ‘ajkak tulkait’ fogadja szívesen.
A próféta derűjének az is az oka, hogy a vereségben, s a fogságra hurcoltatásban egy még halálosabb lelki-szellemi fogság kötelékeiből való szabadulás tényét ismeri fel. Eleddig három kísértés vezette félre őket, melyek ellen mind ez ideig hiába küzdött. Most azonban Jahve, segítve a prófétai szolgálatot, a történelem eseményeivel közbeszólt és összetörte a hármas téveszmét. Mondjátok hát őszinte szívvel Jahvénak — tanácsolja a próféta: Sem Asszíria és semmi emberi hatalom nem lehet megmentőnk. Lovaink és harci szekereink ügyességében és erejében sem bízunk többé. És nem nevezzük többé Istenünknek azt, amit csupán a kezünk faragott — a bálványainkat. Mert ez volt a három fő eltévelyedésünk. — Igaz, árvák lettünk, de éppen az árva találhat nálad kegyelmet! (Vö. Jn 14:18.)
A szakasz csúcsához érkeztünk el az 5. v.-nél, midőn maga Jahve kezd szólni: ‘Meggyógyítom… Szeretem őket odaadással… elfordult haragom tőle’. ‘Ő előbb szeretett minket’ tesz ugyanerről bizonyságot az ÚSZ (1Jn 4:19). — Ahogy az ítéletben a tikkasztó keleti szél minden életet kiszívott belőlük, most, amikor Jahve mint harmat hull rájuk, megújulnak és megtelnek élettel. Szinte torlódnak egymásra a természeti képek. A legszínesebbek a szerelmi énekekből ismert ‘liliom’ és a ‘Libánon’ (Énekek 2:1.16; 4:5.12; 5:13; 6:2k.; 7:3). S ha még arra is gondolunk, hogy az észak felé terelt elhurcoltak hosszú útjuk során távolról ráláthattak a Libánon vonulataira, akkor értjük igazán a Libánon gyakori említését (6–8). Mint amikor Jézus rámutatott a mezei virágra, hogy szemléltesse Isten gondoskodását. — Szépség, erő és illatozás az újra megújuló természet jeladása. Így fog gyökeret verni lent és sarjadni fent, Jahvétól megáldottan, a meggyógyított nép. Ülés a szeretett társ árnyékában szintén a szerelmi líra ismert fordulata lehetett (Énekek 2:3). Gabonát termelnek majd. Kis változtatással: ‘…megelevenednek, mint (egy) kert’ (dágán helyett kaggan). Vagy esetleg baggán — tekintettel az óhéber ábécé bét és dálet betűinek hasonlóságára: ‘kertben élnek majd’ (vö. Gen 3:8–10). A folytatás is valamelyik változtatást javallja: ‘és virágoznak, mint a szőlő’ (8). Hírük olyan lesz, mint a Libánon boráé.
Hóseást eddig az üdvtörténet teológusaként ismertük meg, s most nem tud betelni a természeti képek gazdagságával. A természet körforgásához fűződő kultusz többé már nem oly nagy kísértése a megfenyítetteknek. Efraimnak nincs köze többé a bálványokhoz, ezért a próféta bátrabban élhet e hasonlatokkal. Ezek között is páratlan a befejező 9c, ahol Jahve — egyetlen helyen az ÓSZ-ben — dús lombú gyümölcsfához hasonlítja önmagát. — Ez a prófécia — keresztyén hitünk és Írás-értelmezésünk szerint — Jézus Krisztusban találta meg értelmét. Benne, aki ‘zöldellő fa’-ként jött (Lk 23:31), hogy meghirdesse a kegyelem esztendejét, hozva a foglyoknak és a lesújtottaknak szabadulást, s a töredelmes szívűeknek gyógyulást (Lk 4:18k.). De eszünkbe jut az üdvösségtörténet kezdetén és végén ott álló, az ember által elveszített, de Isten által visszaajándékozott ‘élet fája’ is (Gen 3:24; Jel 22:2).
A könyv záró mondata felfogható imádságos sóhajtásként, amit egy későbbi kegyes illesztett a könyv végére, mert számára is nehézséget okozott itt-ott a szöveg megértése. De érthető intésként is: ‘Aki bölcs, értse meg…’ Ez a bölcsesség azonban nem merő elmélet, legyen valóságos életfolytatássá, ebben mutatkozik meg a hit valódisága és értéke. Mert az igaz járni tud Jahve egyenes útjain, a vétkező viszont elesik rajta.
Jöjj el hozzánk, megigazító kegyelem, hogy el ne essünk az úton!”

(A Biblia ismerete kommentársorozat [KIA sorozat]):
„2.	BEFEJEZŐ BUZDÍTÁS (14:2-10)
a.	Felhívás bűnbánatra (14:2-4)
14:2-4. Hóseás jövendölése derűlátóan, megtérésre való buzdítással fejeződik be (Térj meg… az ÚRhoz). Ez a végső felhívás — annak ellenére, hogy Isten gőgös és makacs népe biztosan el fogja utasítani (vö. 10:12-15) — reményt fog ébreszteni az igaz maradék szívében, és a jövő bűnbánó nemzedékének követendő példát ad az Úrhoz való visszatérésre (vö. 3:5; 5:15b-6:3). Az igazi megtérés magában fogja foglalni a bűn elismerését (ezt mondjátok neki: Bocsáss meg minden bűnt) és azt a vágyat, hogy dicsérjék az Urat (ha ajkunk gyümölcsét áldozzuk neked), Izráel egyetlen Szabadítóját, Istenét és Segítőjét (ezzel szemben vö. 5:13; 7:11; 8:4-5, 9; 13:2). Izráel többé nem fog Asszíriában vagy más népekben bízni, és nem fogja Istenének nevezni maga csinálta bálványait.
b.	A helyreállítás ígérete (14:5-9)
14:5-7. Izráel megtérése idején az Úr el fogja fordítani róla haragját, és megmutatja szeretetét oly módon, hogy meggyógyítja őt (vö. 6:1). Akkor Izráel ismét élvezni fogja az Úr áldását, amely a harmathoz hasonlóan azt eredményezi majd, hogy a nemzet virágzik,… mint a liliom, mely szépségéről volt híres (vö. Énekek 2:2). Ez épp az ellenkezője a Hós 13:15-ben szereplő képnek. A jólétben élő Izráelt a szerző emellett egyrészt Libánon fáihoz hasonlítja — melyeknek jól ismerték mélyre hatoló gyökereit, dús növekedését és kellemes illatát (vö. Énekek 4:11) —, másrészt az olajfához, amelynek dús lombját mindenhol ismerték (vö. Zsolt 52:10; Jer 11:16).
14:8. Ezt a verset jobb így fordítani: ‘Akik az ő árnyékában élnek, azok ismét gabonát fognak termeszteni, és virágoznak, mint a szőlő. Híre olyan lesz, mint a libánoni bor.’ ‘Az ő árnyéka’ kifejezés utalhat az Úr védelmére (vö. a 9. verssel, ahol a szerző ‘ciprushoz’ hasonlítja Istent; lásd még Ézs 4:6). Azonban — amint Keil megjegyzi — valószínűbb, hogy ‘maga Izráel az a fa, amelynek árnyéka alatt a nemzet tagjai frissen és életerősen virágzanak’ (C. F. Keil, ‘Minor Prophets’, in Commentary on the Old Testament in Ten Volumes. Vol. 10. Reprint (25 vols in 10). Grand Rapids: Wm. B. Eerdmans Publishing Co., 1982, 166. o.). Ez talán jobban összhangban áll a Hós 14:6-7-tel, amely fákhoz hasonlítja Izráelt. Az ismét gabonát növesztő izráeliek képe a szövetségi áldás megújulására utal (vö. 5Móz 28:4, 8, 11; 30:9; Hós 2:23-25; Ám 9:13-15). Izráel megint olyan lesz, ‘mint’ egy termékeny ‘szőlőtő’ (vö. Hós 10:1), melyről a legjobb ‘bor’ származik.
14:9. Az első állítás helyesebben így fordítható: ‘Efraim így szól: Mi közöm nékem többé a bálványokhoz?!’ (Károli.) Ez éles ellentétben áll Efraim korábbi lelkületével (vö. 2:10; 4:17; 8:4-6; 13:2). A 14:9 második felében az Úr beszél (én meghallgatom és olyan vagyok), kijelentve, hogy törődik Izráellel. A törődöm igének ugyanaz a héber szó (šúr) felel meg, mint a 13:7-ben a ‘lesek’ igének. Abból az Istenből, aki lopva figyelte Izráelt, mint egy áldozatára lecsapni kész párduc, az a Személy lesz, aki gondosan vigyáz népének fiaira, hogy megvédje őket. Az Úr zöldellő ciprushoz hasonlítja magát, amivel azt is leszögezi, hogy ő a nemzet jólétének forrása: tőlem kapod gyümölcsödet.
c.	Egy bölcs mondás (14:10)
14:10. A könyv egy olyan mondással fejeződik be, amely a bölcsességről szól. Aki bölcs és értelmes, az háromszoros tanulságot fog levonni Hóseás üzenetéből. Az Úr útjai (vagyis az ő szövetségi előírásai) egyenesek. Az igazak azokon járnak (azaz megtartják azokat; vö. 5Móz 8:6; 10:12; 11:22; 28:9; Bír 2:17), és részesülnek a hűség áldásaiban. A vétkesek (vö. Hós 7:13; 8:1; 14:1) elbuknak rajtuk: a pusztulás (elbotlás) az engedetlenség közvetlen következménye. A parancsolatok megszegése lesz bukásuk végső oka (vö. 5:5; 14:2). Kívánjuk, hogy mindazok, akik Hóseás szavait olvassák, járjanak, és ne botoljanak el!”

(Szabó Andor: Lábam előtt mécses a Te igéd):
„MEGHIÚSULT REMÉNYEK — ÉRVÉNYES ÍGÉRETEK
Hóseás 14.
Az életnek, s a történelemnek vannak keserű tanulságai. Nem volna szükségszerű, hogy az ember ilyen tapasztalatokat is begyűjtsön magának. Ha mégis így van, még mindig lehet levonni belőlük hasznos következtetéseket.
A 4. vers tanulságokat összegez. A próféta tolmácsolja népének, hogy megszabadulhassanak csődöt mondott váradalmaiktól. Varázsát vesztette már az Isten helyett keresett pártfogó, a haditechnika felszereltsége (lovak) és a Jahvétől idegen kultuszok. E három tényezőt lehetne még folytatni mai példákkal. Ne sajnáljuk, ha használhatatlanná váltak a bizodalmak és utak, mert megmaradt a bűnbánat és a hálaadás keskeny ösvénye, mely bizonyosan Istenhez vezet (3).
A bűnbánat és megtérés egyik áldása, hogy más látószögből tekintünk az életre, s észrevesszük mi a maradandó, és mi az avuló. Nem válunk csalatkozhatatlanná, de kitisztul ítélőképességünk. Isten gyógyító munkája tehát mégis eléri célját.
Nem csupán mi vagyunk azok, akik felmérünk és mérlegre teszünk utakat és módozatokat. Ily módon az önteltség kísértene. A megtalált, az egyetlen helyes út is megpróbál minket. Ha rálépünk, a rendezetlenül maradt dolgok buktatókat jelentenek számunkra. Ezért esik el a bűnös, ha az Úr útjára tette rá a lábát. Míg a Krisztus által megigazult ember —, szabad így értenünk a 10. verset —, bizakodva mehet végig rajta.
Néha biztatjuk magunkat: nincs minden elveszve. A 6-9. versek még ígéretesebbek: minden visszanyerhető! E részlet mintha az elveszített Édenkertbe adna bebocsátást. Telítve van sokszínű természeti képekkel. Arról beszél például, hogy milyen lesz az, ha újra szeretetének oltalmában fog népe élni. Isten ‘zöldellő ciprus’-hoz (6) hasonlítja önmagát, az élet fáját juttatván eszünkbe.
Íme tehát, ha majd Isten mindent újjá tesz, az elveszítettnél többet ad övéinek (Jel 22,19).”

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                        \\\\\\/////
                        /  _   _  \
                       (| (.) (.) |)
 ____________________.oOOo__( )__oOOo.____________________
|                                                         |
|                 Tommyca - Szakács Tamás                 |
|                  az A-T&T  páros tagja                  |
|                                                         |
| 2170 Aszód, Falujárók útja 5/8. 2. lépcsőház, I. em. 7. |
|                      (28) 402-085                       |
|                      (30) 426-5583                      |
|                                                         |
|               tommyca@mail.digitel2002.hu               |
|               http://www.extra.hu/Tommyca               |
|____________________.oooO________________________________|
                     (   )        Oooo.
                      \ (         (   )
                       \_)         ) /
                                  (_/