Title: Kedves ’Izráel és Júda háza’
Subject: Jer 31,31-34. - Szövetségi megújulás - Nagycsütörtök
Author: Tommyca
Company: Theophysicay Kút-Adó Intézet

Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@freemail.hu>
Címzett: "Skorka Katalin" <skorka@freemail.hu>; "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>
Elküldve: 2003. április 16. 11:14
Tárgy: Jer 31,31-34. - Szövetségi megújulás - Nagycsütörtök

Kedves ’Izráel és Júda háza’!

Igyekeztem minél előbb elkészülni a nagycsütörtöki anyaggal, így ezt most elküldöm Nektek.

Nagypénteken nálunk csak passióolvasás van, ezért jobbik esetben is csak kommentár-feldolgozások várhatók belőle, ha jut egy kis idő rá, de a húsvét vasárnapi és hétfői igehirdetések előnyt élveznek, így lehet, hogy nagypéntekből még a kommentárok is elmaradnak. :‑(

Vázlatkísérlet:
Cím: Szövetségi megújulás
Szövetség
Régi és új
Jézus-szövetség

Kik az új szövetség tagjai? Akiknek szívében a törvény! (Nem formális, hanem tartalmi, nem kényszeredett, hanem örömteli engedelmesség.) Akiknek Istene az Úr! (Akiknek életét, döntéseit, cselekedeteit első lépésben és legfontosabb szempontként Isten akarata irányítja.) Akik nem tanítókhoz járnak azért, hogy megismerjék az Urat, hanem akik maguk is közvetlen, személyes kapcsolatból merítik istenismeretüket. (Akik igeolvasással táplálják, és imádsággal lélegeztetik lelküket.) Ez nem kiválóságuk miatt van így, nem Isten előtt kedves életük következménye vagy jutalma, hanem abból táplálkozik, hogy Isten megbocsátja bűneiket. Nyilván ez a kapcsolópont is az úrvacsorához, amely új szövetség, új istenismeret, új közösség Istennel Jézuson keresztül, és bűnbocsánat.

Lehetne a régi szövetséghez egy újat toldani — de minek? Hiszen az is ugyanolyan sorsra jutna csak, mint az előzők, Nóétól kezdve Ábrahámon keresztül Mózesig. Lehetne megújítani-megújítgatni is a szövetségeket, ahogyan azt Izráel többször tette — pl. Mózes halálakor, Józsué idején, Jósiás korában a ‘deuteronomista’ szövetségújításkor, Ezsdrás-Nehémiás korában, stb. — csak éppen minek? Ugyanaz lett a sorsuk, mind megannyiszor: ahogyan a Bírák könyve visszatérő folyamata az elfordulás—büntetés—megtérés—megszabadulás—szövetségújítás… Lehet ezt a végtelenségig folytatni. A mennyiségi változások azonban a tanult marxizmussal ellentétben — vallási téren legalábbis — nem csapnak át minőségibe!
Valami alapvetően más kell tehát! És ezt ígérte meg az Úr a próféták által, ezt valósította meg Jézus Krisztusban. Eddig áldozatokat kellett bemutatni, hogy ‘Isten azt egye engesztelésül’ (a maradékot pedig az áldozatot bemutató, ill. a papok fogyasztották) — most Isten önmagát kínálja fel. Vasárnap már hallottuk: Jézus testét rágni kell, vérét inni. Most ennek egy speciális, szó szerinti értelme is előttünk van az úrvacsora szerzésében. Amire az ember önnön elszánásából képtelen volt, azt Isten most megvalósítja. Ő maga lép be életünkbe az új szövetség által — olyan értelemben is, hogy testét és vérét vesszük magunkhoz-magunkba, hogy Lélek által maga az Úr — az ó‑ és az újszövetség Ura — költözhessen belénk, és a kőtáblák után szívünkbe írja törvényét.
Nem egyszerű kis toldozgatásról van tehát szó az új szövetségben, hanem alapjaiban eredeti, új ez a szövetség. Újdonsága ugyanakkor nem azt jelenti, hogy ‘a múltat végképp eltörölni’, hanem azzal összhangban köttetik ez a szövetség is — ezért lehetséges pl. hogy a keresztyénség egy az egyben magáénak vallja a régi szövetséget is, annak szent iratait is. Mert teljes az összhang a kettő között. (Az ÓSZ egy nyitott gyűjtemény, hiszen beteljesületlen próféciákat tartalmaz, tehát nem áll meg a maga lábán. Az ÚSZ szintén ingadozik magában, hiszen az alapok az ÓSZ-ben találhatók, anélkül még az sem érthető, mi a bűn, kicsoda is Jézus, és miért halt meg…)

(Káldi Biblia jegyzetei):
„Jer 31,32
Mások a hébert így: a miért elvetettem őket. Mások másképen.
Jer 31,33
Az új szövetség, melyet Isten Izraellel kötni akart, az új törvény, melyet ő nekik Jézus, a Messiás által adott, mint sz. Pál (Zsid. 8,8–13.) kifejti. Az ó szövetség, melyet Isten Izraellel az Egyiptomból lett kivonúlás után kötött, külső törvény volt, kőtáblákra irva, sok külső vallási rendelménynyel és államintézménynyel; az új törvénynek benső, a kegyelem által a szivbe irt törvénynek kellett lennie, melynélfogva Istennek lélekben és igazságban kell szolgálni. Csak tökéletlenűl vonatkoznak tehát e szavak egyszersmind a szövetség megújitására Ezdrás által (lásd Ezdr. könyvét), s a zsidók hiv ragaszkodására Isten törvényéhez közvetlenűl a babiloni fogság után; mert az itt megjövendölt lelki és szivbeli religio és a közvetlen tanítás Isten által, csak a messiási korszakban teljesedett.
Jer 31,34
A tanítás és meggyőződés azon időben nem emberektől jő, talán a tudomány útján, hanem egyenesen magától az Istentől. (Izai. 54,13. Ján. 6,45.), a mennyiben a hit Isten ajándéka. Mi egyébiránt oly átalános lesz, hogy a legtudatlanabbak is taníttatni fognak az üdv titkainak ismeretére. Az Isten ismeretének ezen átalános elterjedése az isteni irgalomnak (Jézus Krisztus váltságáldozatának) következménye leszen.”

(Jubileumi kommentár):
„Jer. 31,31–34. Új szövetség ígérete.
Jeremiás a szövetségkötés hagyományának a fogalmiságával beszél a választott nép és Isten közötti viszony gyökeres megújulásáról. Új szövetség kötésére azért van szükség, mert a nép megszegte a Sinainál kötöttet, bár Jahve hű maradt ahhoz. A tóra, a ‘törvény’, azaz Isten kijelentése, ami a mózesi szövetség középpontjában állt, továbbra is megmarad. Nem Isten akaratának a kijelentését kell megújítani, hanem a nép ahhoz való viszonyának kell megváltoznia. A kőtáblára írott parancsolatok nem maradnak külső rendelések, hanem az új Izráel szívében élnek. Az engedelmesség nem külső követelmény lesz, hanem szívből fakadó belső készség és igény. Míg korábban próféták, papok és bölcsek (18:18) tanították a népet, addig erre a jövőben nem lesz szükség: Isten akaratának szív szerinti cselekvése a helyes istenismerettel azonos (vö. Jn 7:17; Jer 22:16). A perikópa jelentőségét aláhúzza az a körülmény, hogy Jézus az úrvacsora szerzésekor ezekre a jeremiási igékre utalt (Lk 22:20; 1Kor 11:25).”

(Jeromos Bibliakommentár):
„89 (iv) Az új szövetség (31,31-34). Ezt a rövid próféciát méltán nevezték ‘az egész Biblia egyik legmélyebb és leginkább megindító szakaszának’ (Bright: Jeremiah, 287). 31. Ez az új szövetség egyetlen említése az ÓSz-ben. Ma tudott, hogy a qumráni iratokban is előfordul, de ott semmi többet nem jelent, mint a mózesi törvényt, és erős legalizmust tükröz. Természetesen az ÚSz újraértelmezi (Lk 22,20; 1Kor 11,25; különösen Zsid 8,8-12, az ÚSz leghosszabb ósz-i idézete). Júda házával: Ebből a későbbi kiegészítésből, ha a 33. vershez hasonlítjuk, világos, hogy az új szövetség kiterjed az egész népre. 32. Ebből a versből egyértelmű, hogy a próféta a sínaiszövetséghez hasonlítja az új szövetséget (Kiv 19,1-24,18). 33. azok után a napok után: Jeremiás gyakran használja ezt a kifejezést (7,32; 9,24; 16,14 stb.), amelynek eszkatológikus csengése van, mivel egy fajta szakadást tükröz Izrael történelmében, amelyet Jahve csodálatos közbelépése eszközöl ki. szívükbe írom: A régi szövetséget kőtáblákra írták (Kiv 31,18; 34,28 köv.; MTörv 4,13; 5,22) vagy egy könyvbe (Kiv 24,7; 2Kir 23,3). A ‘szívre írás’ kifejezés Jeremiás alkotása (vö. 17,1) még akkor is, ha közeli párhuzama megtalálható a MTörv-ben (6,6; 11,18; 30,14). Istenük leszek: Ez egy nagyon gyakori szövetségi záradék (Jer 7,23; 11,4; 24,7; 30,22; 31,1; 32,28; Ez 11,20; 36,28 stb.; Zak 8,8; Lev 26,12). 34. tanítsa: Abban a korban fölöslegessé válnak az olyan közvetítők, mint Mózes, a papok és a próféták, mivel Jahve közvetlenül fog cselekedni (vö. Iz 54,13). ismerni fognak: Isten gyakorlati elismerése minden tettben és helyzetben, egy életforma.
Miben áll ez a szövetség és hogyan viszonyul a régihez? Noha egyes kutatók teljes szakadást látnak a kettő között, alapvetően a kettő azonos: mindegyiket Jahve köti meg, az övé a kezdeményezés; mindkettőnek Isten a középpontja; a nép ugyanaz; a válasz a törvény iránti változatlan engedelmesség. Nincs szó egy új törvény kihirdetéséről. Tehát az újdonság nem a szövetség lényegére vonatkozik, hanem megvalósításának módjára és eszközeire. Nem lesz többé megszegve, ami gyakran előfordult a régi esetében (33. v.), mivel mindenki hűséges lesz (34. v.). Ennek a gyökeres változásnak az oka maga az újjáteremtett emberi természet: a próféta szembeállítja Izrael radikális képtelenségét a régi szövetség megtartására az új szövetség teljesítésére való képességgel. Jeremiás szerint a bűn Isten népének második természetévé vált (13,23); a szív (léb) hiánya volt az oka annak, hogy soha nem tudtak engedelmeskedni Istennek (5,22; vö. 17,1). Ha felidézzük, hogy az izraeliták számára a szív (léb) az ember értelmét és akaraterejét jelenti (vö. H. W Wolff: Az Ószövetség antropológiája, Budapest 2001, 46), akkor az új szövetség újdonsága az embervolthoz kapcsolódik, amelyet Isten újjáteremt, úgy, hogy képessé váljon az ő terveit teljesíteni. Egyes kutatók (Herrmann, Nicholson, Böhmer) a deuteronomista szerkesztőnek tulajdonítják ezt a próféciát; viszont a deuteronomisták nem számítanak arra, hogy a nép új szívet kap, hanem inkább arra, hogy szíve átalakul (‘körülmetélt’ lesz), ami egyszerűen azt jelenti, hogy megvalósul a megtérés (MTörv 10,16; 30,6). Egy időben Jeremiás is ezt remélte (4,4; 9,24-25), de a 31,31-34-ben messze túllépi ezt a gondolatot. Mivel a megtérés lehetetlennek bizonyult, magának Jahvénak kell egy új népet teremtenie. Az előző és az új szövetség lényegét tekintve folytonosság van, de alapvető különbség van az eszközök tekintetében, amelyek Izrael rendelkezésére állnak a szövetség megtartására.”

(A Biblia ismerete kommentársorozat [KIA sorozat]):
„31:31-37. Az új kezdet mellett Isten azt is megígérte, hogy új szövetséget köt népével. Ezt az új szövetséget kimondottan Izráel házával (az északi királysággal) és Júda házával (déli királysággal) fogja megkötni. Nem olyan lesz, amilyent őseikkel kötött Isten a kivonulás idején, mivel azt a szövetséget a nép megszegte (vö. 11:1-8). Az a korábbi szövetség, melyre Isten utalt, a Mózesnek adott szövetség volt, melyet Mózes 2-5. könyve tartalmaz. Isten kétszer is felsorolta a büntetéseket vagy ‘átkokat’, melyek azokat sújtják, akik megszegik törvényét (3Móz 26, 5Móz 28). Az utolsó ítélet Izráel kiűzése lesz földjéről. Jeruzsálem Kr. e. 586-ban bekövetkezett elpusztításával beteljesedett ez a végső ‘átok’. Isten szent magatartási mércét állított a nép elé, de bűnös szívük miatt nem tudták betartani ezeket az elvárásokat. Változásra volt szükség.
Isten új szövetsége olyan lesz, hogy népe szívébe vési a törvényt. Törvényüket a belsejükbe helyezem, szívükbe írom be, nem csupán kőtáblákra (2Móz 34:1). Nem kell arra biztatni a népet, hogy ismerje meg az Urat, mert mindenki ismerni fogja őt (vö. Ézs 11:9; Hab 2:14). Isten új szövetsége belsőleg képessé teszi Izráelt arra, hogy engedelmeskedjen Isten igazságos elvárásainak, és ily módon élvezze áldásait. Ezékiel jelezte, hogy ez a változás annak lesz az eredménye, hogy Isten Szentlelkét adja a hívőknek (vö. Ez 36:24-32). Az ószövetségi időkben a Szentlélek nem lakott minden hívőben. Tehát az új szövetség részben abban különbözik a régi szövetségtől, hogy a Szentlélek benne él minden hívőben (vö. Jóel 3).
Az új szövetség másik jellemzője az lesz, hogy Isten gondoskodik a bűn megoldásáról. A nép bűne eredményezte a régi szövetség átkait. De az új szövetségben Isten megbocsátja Izráel bűneit, és nem gondol többé vétkeire. Hogyan hunyhat szemet a szent Isten a bűn felett? A válasz az, hogy Isten nem ‘huny szemet’ a bűn fölött, hanem egy helyettesítő áldozatnak kell bűnhődnie érte (vö. Ézs 53:4-6). Krisztus az utolsó vacsora alkalmával bejelentette, hogy vére kiontásával életbe lép az új szövetség (vö. Mt 26:27-28; Lk 22:20). A bűnbocsánat csak azért lehet szerves része az új szövetségnek, mert Isten gondoskodott egy helyettesről, aki kifizeti a büntetést, amit az embernek kellene megadnia.
Isten hangsúlyozni akarta Izráel állandóságát az új szövetségben. Ezért létét az ég és a föld létezéséhez hasonlította. Amint Isten elrendelte, hogy a nap… világítson nappal és a hold és a csillagok… világítsanak éjjel (vö. 1Móz 1:14-19), ugyanúgy elrendelte, hogy Izráel választott nemzete legyen. Ha valaki képes lesz ezt a rendet megváltoztatni, akkor magva szakad… Izráelnek is. Isten hatalmával, mellyel megteremtette a világmindenséget, megőrzi Izráel nemzetét. A világtörténelem során hiába próbálták egyesek megsemmisíteni Izráelt. Senkinek sem sikerült, és soha nem is fog.
Mi köze van az egyháznak ehhez az új szövetséghez? Vajon az új szövetség az egyházban teljesül be? Végérvényesen az új szövetség az ezeréves uralomban fog beteljesedni, amikor helyreáll Izráel kapcsolata Istennel. Isten Izráellel kötötte meg az új szövetséget (Jer 31:31, 33) éppen úgy, mint a mózesi szövetséget (32. v.). Az új szövetség egyik kulcseleme az, hogy Isten megőrzi Izráelt mint nemzetet (35-37. v.). Bár ennek a szövetségnek a végső beteljesedése még várat magára, és Krisztus ezeréves uralkodásakor fog megvalósulni, az egyház részesül ennek a szövetségnek bizonyos áldásaiban. A szövetség Krisztus halálával lépett életbe (Mt 26:27-28; Lk 22:20), és az egyház, egyesülve Krisztussal, részesül az Izráelnek megígért áldások nagy részében (vö. Róm 11:11-27; Ef 2:11-22), beleértve az új szövetséget is (2Kor 3:6; Zsid 8:6-13; 9:15; 12:22-24). Igaz, hogy az egyház valóságosan részesül az új szövetségben, de Isten ígérete nem az egyházban nyer végső beteljesedést. Az a tény, hogy a mai hívők élvezik az új szövetség lelki áldásait (a bűnök bocsánatát és a Szentlélek bennük lakását), nem jelenti azt, hogy a lelki és anyagi áldások nem valósulnak meg Izráel életében. Még mindig várat magára az a nap, amikor Izráel beismeri bűnét, és a Messiáshoz fordul bűnbocsánatáért (Zak 12:10-13:1). Egyes teológusok mindazonáltal ettől egy kicsit eltérő nézetet vallanak. Az a véleményük, hogy létezik egy szövetség (a kegyelem szövetsége), melyet Isten az ezeréves királyság idején Izráelnek fog adni, de most, a jelenlegi üdvtörténeti korszakban az egyháznak ad. Mindkét nézet szerint az új szövetséget Krisztus vére tette lehetővé.”

(Arno C. Gaebelein: Ószövetségi kommentár):
„27-34. v. Az előző vers helyesebben úgy fordítható, hogy Jeremiás felébredt, tehát ez az üzenet látomásban érkezett hozzá éjszaka, és édes volt neki az alvás. Milyen felfrissítő lehetett megzavart lelkének ez a csodálatos prófécia! A nagy jövendölés ezekben a versekben az új szövetséggel kapcsolatos. Ez a szövetség nem a pogányokkal van megkötve, nem is a Gyülekezettel, ahogyan olyan gyakran tévesen állítják. Ez az az új szövetség, amelyet Izráel házával és Júda házával fog kötni Isten. Ez teljes megerősítést nyer a Zsidókhoz írt levélben (Zsid 8,8-13). A régi szövetség a törvény szövetsége, amelyet az Úr nem a pogányokkal kötött meg, hanem kizárólag Izráellel. Az új a kegyelem szövetsége. Ennek az új szövetségnek az alapja az Úr Jézus Krisztus áldozati halála, az Ő vére, ahogyan saját szavaiból megtudjuk, amikor az úrvacsorát szerezte. Meghalt azért a nemzetért, és ezért egész Izráel meg fogja még kapni ennek az új szövetségnek a megígért áldásait. Ez a prófécia tehát még nem teljesedett be, mert Izráel még nem élvezi ezt az új szövetséget. Közben, amíg Izráel még nem részes ennek az új szövetségnek az áldásaiban, a pogányok, akik természet szerint idegenek Izráel nemzetközösségétől, és idegenek az ígéret szövetségei számára, ha Krisztusban hisznek, teljes mértékben birtokolják ennek az új szövetségnek az áldásait. Azon az eljövendő napon, amikor Izráel visszatér, a nemzet, Izráel és Júda újjászületik majd, megismeri az Urat, és Ő bűneikről többé meg nem emlékezik.”

(Szabó Andor: Lábam előtt mécses a Te igéd):
„ISTENTŐL TANÍTOTTAN
Jeremiás 31,31-40.
Az új szövetség nem előkészítés nélkül adatik majd az Izráel és a Júda házának (már a 3. fejezet során feltűnhetett a sorrend: a jobban szétszórt és megpróbált áll az első helyen). — Megelőzi továbbá a földművesek és az állattenyésztők egymásratalálása. Emlékezzünk csak Kain és Ábel ősi ellentétére (24. 1Móz 4)! Elkövetkezik a léleknek szavakban alig kifejezhető békéje, midőn felébredve azt mondja az ember: de jót aludtam (26)! — A népszaporulat megintcsak békés időkről beszél (27. Hós 2,25). Vége a kigyomlálásnak; eljött az ideje a fölépítésnek és elültetésnek (28. 1,10).
Az új szövetség másféle életrendjét előre jelzi a megnőtt személyes felelősség. Mert a fiak büntetése az apák vétkéért az első szövetség elemi része volt (2Móz 20,5k), amit a kortársi szóbeszéd közmondásszerűen így fogalmazott meg: ‘az apák ettek egrest, és a fiak foga vásott el tőle’ (29k. Ez 18). Mintha azért elfeledkeztek volna Isten ezeríziglen való irgalmasságáról.
Ő pedig egy újabb szabadító tettel alapozza meg az elközelgő új korszakot (16,14k). — Törvénye nem kőtáblákra lesz írva —, amit népe egyébként megszegett —, hanem a bensejükbe helyeztetik el (33. Péld
3,3). Pál apostol szavaival élve, (egy más téma kapcsán), a szívek hústábláira (2Kor 3,3). Értelmünkkel nem egészen felfogható, hogy akkor nem tanítja többé egyik ember a másikat …, hogy ismerje meg az Urat, ‘mert mindenki ismerni fog engem kicsinyek és nagyok …, mert megbocsátom bűneiket’ (34).
E végpontról vetítődik fény az ígéretre, hogy valamennyire azért értsük, miről van szó. A bűnbocsánat személyes hitével kezdődik az Istentől való közvetlen tanítottság. Eközben gerjedezik a szív (Lk 24,32). Más ez, mint az évezredes begyakorolt eljárás: szabályok és nagyobb szövegegységek szószerinti megtanítása. Milyen ismeretünk van? Csak emberektől vettük? (Vö. Gal 1,12.) S bár Isten hűsége az idők folyamán nem változott, de mélyebben szántó munkával új fejezetet nyit a szövetség történetében.
A záró versek (38-40) a fogság utáni kor termékei lehettek. De nem mondja azt, hogy városfalak épültén itt van az új szövetség. Mintha várna valami többre! Amely Krisztusban érkezett el minden néphez (Lk 22,20. Zsid 8,8-13. 10,16k).”

(Derek Kinder: Jeremiás könyve):
„Új szövetség (31,31-34)
A régi szövetség éppen az ifjú Jeremiás idejében újult meg, amikor a ‘szövetség könyvét’ (2Krón 34,30) megtalálták, felolvasták és újra megerősítették, mintául szolgálva Jósiás reformjaihoz. Ám Jeremiás könyve messzemenőkig igazolja, hogy ‘a törvény semmit sem tett tökéletesebbé’ (Zsid 7,19), mert Jósiás kezdeményezésére felszínes válaszokat adtak, s halálával a reform ügye is megbukott.
Ez hát az a pillanat, amikor Isten egy új, örökkévaló szövetségről beszél, mely a szívek mélyébe lesz beírva. S miként Isten valamennyi szövetsége esetében, itt is Ő a kezdeményező, s nem mi (figyeljük meg: kötök… helyezem …írom stb.). A szövetségben létrejövő kapcsolatot ezek a szavak foglalják össze: Én Istenük leszek, ők pedig népemmé lesznek.

Lásd ehhez a 31,33-34 mellett a 32,40‑t is.

Szó szerint: vágok… A kifejezésről lásd a 34,18-19. magyarázatát.

Mivel azonban a házastársi kapcsolat (vö. a 32. verssel: noha én férjök maradtam, Károli) sem nem könnyű iga, sem nem könnyed szerelmi játék, Isten három kegyelmi ajándékkal erősíti meg az újabb szövetséget: szeretetteljes engedelmességgel, a hívőkkel való személyes kapcsolatával és a múlt bűneinek teljes megbocsátásával. Ezek az ajándékok valójában Isten önátadásának jelei, ez azonban csak akkor vált nyilvánvalóvá, amikor Jézus beteljesítette az új szövetséget (Mt 26,28). A megbocsátás ára az Ő vére lett, és Jézus által nemcsak a törvény, hanem annak Szerzője is lakozást vett a hívőben (Jn 14,17.23).
Ebben a szövetségben egyik fél sem viselkedhet könnyelműen. De vajon mi vár az isteni vendégre, mikor belép az életünkbe?!”

(Pálfy Miklós: Jeremiás próféta könyvének magyarázata):
„Az új szövetség (31:3134). Akár ennek a két fejezetnek Északizráelre és Júdára vonatkozó jövendöléseit, akár Jeremiásnak egyéb, a végre vonatkozó próféciáit vizsgáljuk, azonnal feltűnik, hogy több más próféciával ellentétben Jeremiás rendkívül józanul írja le az üdvösség korát. Kikapcsol minden csodaszerű vonást. Nem beszél pl. a paradicsomi kor visszatértéről sem. Megmarad az evilági realitások határai között, anélkül, hogy viszont az üdvösséget csak Izráelre vonatkoztatná. Ezzel is azt akarja jelképezni, hogy az üdvösség nem egyszerűen a lélek csendes megnyugvása lesz, hanem az egyénnek és közösségnek olyan igazságos életét, életkörülményeiknek olyan igazságos elrendeződését jelenti, amelyben Isten az Úr és az ember nem kényszerből, hanem szíve szerint teljesíti Isten akaratát.
Sokszor úgy tűnik, hogy Jeremiás szerint a boldog jövő nem több, mint a ‘régi jó idők visszatérése’. Az országban megint boldog emberek laknak, az üde legelőkön állatok legelésznek békésen (31:27). Újból ültetnek szőlőskerteket és azok élvezik a termést, akik plántálták (31:5). Az elpusztult hajlékok és helyiségek megint felépülnek és szebbek lesznek, mint valaha (30:18). Újból tartanak zarándoklatot a Sion hegyére, Jeruzsálem templomába (31:6). A házakban vidám emberek laknak és ünnepi körtáncot lejtenek a fiatalok (30:19, 31:13). És mindennek a hátterében a 722-es katasztrófa képzelendő el. A különbség tehát óriási a régi és az új között. Mégis úgy tűnik, hogy Jeremiás szerint a régi normális életkörülmények térnek vissza.
A régi és az új között mégis nagyobb a különbség Jeremiás szerint, mint bármelyik prófétai elődjénél! Elsősorban az új szövetségről szóló prófécia tanúskodik erről, amely kisebb-nagyobb eltéréssel két helyen is megtalálható a próféta könyvében: 31:31-34-ben és 32:37-41-ben. Az új szövetségnek a gondolata, amelyben rendeződik Jeremiás szerint Izráelnek a kapcsolata Istennel, nem egyszerűen Jeremiás találmánya. Ahhoz a régi hagyományhoz és reménységhez kapcsolódik a próféta, hogy a szövetség megújítása megtörténik évenként a nagy szövetségi ünnepen. A hagyományból azonban csak a keretet veszi át a próféta és azt egészen új tartalommal tölti meg. Arra is figyelnünk kell, hogy Jeremiás szerint ez az új szövetség nemcsak Északizráelre vonatkozik, hanem Júdára is, mert az ‘Izráel háza’ az egész népet jelenti (vö. 2:4.26, 5:15, 9:25, 10:1, 18:6, 23:8). Jeremiás ugyanis nem az állami adottságot, hanem a vallásos közösséget, a gyülekezetet tartja mindig szem előtt.
Új szövetségre van szükség, mert a régi megszűnt. Hiszen elszakadt Izráel az Úrtól, amiért most bűnhődnie kell. A kezdeményező tehát itt is Isten, mint ahogyan a régi sínai szövetség megkötésekor is ő volt, nem az ősök (Ex 19:6kk). Hiszen nem két egyenrangú félnek a szerződése a szövetség, hanem Isten szuverén, kegyelmes akaratából létesül. Ő vonja közösségbe magát a választott néppel.
Mi az új ebben az ‘új szövetségben’? Amikor kézen fogta Isten Izráel őseit és kihozta őket Egyiptomból (32. v.), Mózes által törvényt adott népének. A ‘Tízparancsolatban’ (dekalógus) életrenddel ajándékozta meg a népet, hogy azokat megtartva élete legyen és mint Isten szent népe az engedelmesség példája legyen a népek között. Ezt a szövetségi viszonyt azonban ‘fölbontották’ az izráeliek. Isten az emberi hűtlenség ellenére is szerette népét, pedig a választott nép más istenekkel és erkölcsökkel hűtlenkedett és lábbal tiporta mindennapi életében az isteni parancsolatokat (7:9, Hós 4:1k).
A törvény régi tartalma azonban megmarad az új szövetségben is. A dekalógust nem akarja és nem is tudja Jeremiás túllicitálni. Új lesz viszont a törvény elsajátítása. Hiszen nem azért van szükség új szövetségre, mert ez a törvény elavult vagy tökéletlen volna, hanem azért, mert a gyülekezet megvetette és elvetette. Az sem lényege az új szövetségnek, hogy a csak külsőséges engedelmességet mélyebb, azaz szívbeli engedelmesség váltaná fel. Hiszen ezt már a régi szövetség is így kívánta meg (Deut 6:5, 30:15kk, Hós 6:4.6).
Eddig táblákra volt írva a törvény (Ex 31:18), a láda kőtábláira vésve és így lényegében az embertől távol eső volt. Ebben az új szövetségben az lesz az új, hogy már nem kívülről, az emberi szívtől idegen parancsolatként lép az ember elé az isteni akarat és követelés, hanem: ‘… tanításomat a belsejükbe helyezem, a szívükre írom’ (33. v.), hogy ‘a csalárd és végzetesen romlott szív’ (17:9) csak azt akarja majd, amit Isten akar. Az új és teljes engedelmesség csodája lesz ez és teljesül a régi ige is: Istenük leszek, ők pedig a népem lesznek (Ex 19:5k, vö. Jer 24:7). Isten akarata annyira természetévé lesz az emberek szívének, hogy nem lesz szükség többé arra, hogy papok vagy próféták és törvénytudó írástudók tanítsák őket az Isten akaratának a ‘megismerésére’ (34. v.). A szövetség népének minden egyes tagja tisztában lesz azzal és közvetlenül, személyesen ismeri meg az Urat. Ez a ‘megismerés’ pedig nem értelmi, észbeli elsajátítása lesz az isteni tanításnak, hanem megtapasztalása a személyes szeretetközösségnek Istennel és annak ‘szíves’ tanítása, továbbadása az élet egész területén. Kezdettől fogva erre a feladatra volt rendelve az ember. Az ember Isten képére teremtettsége éppen azt jelenti, hogy megismeri és szereti Teremtőjét (Gen 1:26).
Ebben az új szövetségben, illetve az eljövendő új korban, az üdvkorban, éppen az valósul meg Isten újjáteremtése nyomán, ami az embert emberré teszi és ami életének elsőrendű és igazi célja is (Jn 17:3): a hit. A próféták szerint az Isten megismerése a vallásos élet centruma. Hóseás és Jeremiás igehirdetésében ez a megismerés ugyanaz, amit Pál apostol pisztisz-nek mond. Istent ismerni annyi, mint akaratát ismerni és tudni, azt elfogadni és így életközösségben lenni Istennel.
Ezt az új szövetséget azonban csak akkor lehet megkötni, ha Isten megbocsátja a választott népnek azt a bűnét, hogy a sínai szövetséget megszegte. A régi szövetséges társak minden bűnét megbocsátja Isten, ahogyan Ezékiel próféta szerint is akkor érvényesül Isten új ereje, ha megtörténik a megtisztítás a régitől (36:25). A jövőben nem lesz tehát lehetséges, hogy a gyülekezet elszakadjon Istenétől. A nép bűnös szövetségszegése után Isten megbocsátó szeretete és kegyelme teszi lehetővé az új szövetség megkötését. Ebben az értelemben hirdeti ezt Jézus is, az új szövetség közvetítője, az ótestámentomi szövetség tartalmát, amikor idézi az úrvacsora szerzésénél (Lk 22:20, 1Kor 11:25).”

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                       \\\\\\/////
                       /  _   _  \
                      (| (.) (.) |)
 ___________________.oOOo__( )__oOOo.___________________
|                                                       |
|                Tommyca - Szakács Tamás                |
|                 az A-T&T  páros tagja                 |
|                                                       |
|         Felsőpetényi Evangélikus Egyházközség         |
|        2611 Felsőpetény,  Ságvári Endre u. 12.        |
|                   (35) 360-037   (Lelkészi Hivatal)   |
|                   (30) 426-5583  (T)                  |
|                                                       |
|                  tommyca@freemail.hu                  |
|              http://www.extra.hu/Tommyca              |
|___________________.oooO_______________________________|
                    (   )        Oooo.
                     \ (         (   )
                      \_)         ) /
                                 (_/