Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@mail.digitel2002.hu>
Címzett: "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>
Elküldve: 2002. október 26. 14:56
Tárgy: Jer 15,10-21. - Pálfy kommentár

Kedves ’Igéből örömmel élők’!

A beígért pótlás Pálfy kommentárjából:

(Pálfy Miklós: Jeremiás könyve):
„JERUZSÁLEM PANASZA ÉS RENDREUTASÍTÁSA
15:10-21
10	Jaj 1 nekem anyám 2, mert arra szültél,
		hogy perlekedjem és viszálykodjam
			az egész ország ellen!
	Nem adtam kölcsönt, nekem sem adtak kölcsön, 3
		mégis mindenki átkoz engem,
11	Bizony Uram 4, előtted szolgáltam a jóval,
		közben jártam nálad az ellenségért
	a veszedelem és szükség idején
12	Vajon eltörik‑e a vas 5,
		az északi vas és réz?
13	Javaidat és kincseidet
		prédául adom ingyen,
	minden vétkedért
		egész határodban.
14	Ellenségeid rabszolgájává teszlek
		olyan országban, amelyet nem ismersz,
	mert tűz gyulladt haragomban,
		ellenetek ég!
15	Te ismersz.
	URam! Emlékezzél meg rólam és látogass meg,
		állj bosszút értem üldözőimen!
	Hosszútűrésed miatt el ne ragadjanak engem!
		Tudd meg, hogy érted hordoztam gyalázatot!
16	Ha rám találtak igéid, faltam azokat,
		igéid lettek örvendezésem
			és szívemnek öröme.
	Mert a te nevedet hordozom 6,
		URam, Seregek Istene.
17	Nem ültem a tréfát űzők közösségében 7
		és nem vigadoztam.
	A te kezed miatt magamban ültem, 8
		mert bosszúsággal töltöttél el. 9
18	Miért lett szüntelenné a fájdalmam
		és sorvaszt gyógyíthatatlan zúzódásom? 10
	Olyan lettél hozzám, mint a csalóka patak, 11
		aminek nincsen állandó vize.
19	Erre így felelt az ÚR:
	Ha megtérsz, megtérítelek,
		megállhatsz a színem előtt,
	és elválaszthatod a drágát a hitványtól,
		az én szám leszel.
	Ők térnek meg tehozzád,
		nem térsz meg hozzájuk.
20	Ezzel a néppel szemben
		bevehetetlen ércfallá teszlek.
	Harcolni fognak ugyan ellened,
		de nem bírnak veled,
	mert én veled leszek:
		megszabadítalak és megmentelek,
			— így szól az ÚR!
21	Meg foglak menteni a rossz emberek kezéből
		és kiváltalak az erőszakosok markából.
1 Jeremiás híres konfesszióinak a sorába tartozik ez a szakasz, vö. 12:1kk, 16:111, 20:7kk. — 2 Vö. 20:14, Jób 3:1. — 3 Közmondás lehetett, amelynek az értelme: pénzdolgok váltják ki az emberek között legkönnyebben az ellentéteket. Talán így lehetne szabadabban fordítani: „Sem hitelezője, sem adósa, nem vagyok senkinek!” — 4 ’Ámén olvasandó az ’ámar helyett. Vö. BH. — 5 A 12-14. versek semmiképpen sem illenek bele ebbe az összefüggésbe. Szövegük is rendkívül romlott. — 6 Vö. 7:10kk. — 7 Jób 31:5, Zs 1:1, 26:3-4. — 8 Vö. 12:7, 16:1kk. „Isten keze” képies megjelölése hatalmának, amely birtokba veszi elhivatásakor a prófétát: 20:7, És 8:11, Ez 1:3, 3:14-22, 8:1 stb. — 9 Vö. 6:11. — 10 Vö. 17:14, 30:15. — 11 Nyáron a vádik medre kiszárad és becsapják azokat, akik vizet keresnek bennük: Jób 6:15kk, És 58:11, Mik 1:14.
Ez a szakasz Jeremiás konfessziója, vallomása arról, hogy mennyire ember ő is és milyen könnyen kerül kísértésbe az isten igéjét igazán hirdető ember, ha nem az emberek szája íze szerint végzi azt. Jeremiásnak súlyos belső lelki harcokat és kemény külső megpróbáltatásokat kellett kiállnia küldetésének a teljesítése közben, mert újat és szokatlant mondani Istenről és szándékairól gyülekezetéről.
A prófétai szolgálat terhes (10-11. 15-18).
Érthető, hogy a meghirdetett kemény és fenyegető igék egyre több embert tettek a gyülekezetben ellenségévé. Szülővárosában már a saját testvérei és rokonai akarták megölni (vö. 11:18kk). Jeruzsálemben halálos ellenségei lettek a papok és az üdvpróféták. A kör szinte bezárult már körülötte. Joggal nevezi tehát magát olyan embernek, aki az egész világgal harcban áll (10) és perel, aki az egész ország harcának, támadásának és bántalmazásának a célpontjává lett. Szinte vádolja magát azzal, hogy örök ellensége lett mindennek és mindenkinek. Ahová csak megy, ahová csak nyúl, fölizgatja a kedélyeket. Pedig senkinek sem adósa, de nem is hitelezője, hogy félni kellene tőle! Minden és mindenki esküdt ellensége az országban, neve fogalom, illetve az átkozás tárgya. Pedig senkit sem bántott, senkit nem nyomorgatott, senkit meg nem sértett.
Szolgálatában és küldetésében mindig embertársai javát tartotta szem előtt. Sőt tovább ment; Nemcsak a saját népét szerette forrón és benne a népének minden egyes tagját, hanem még az ellenségeiért is tudott imádkozni és ha veszedelemben, vagy szükségben voltak, nem maradt el Jeremiás közbenjáró imádsága az Úrnál. Úgy gondolom azonban, hogy itt az ellenség szónak nem jézusi értelme van még. Jeremiás azokra az ellenségeire gondol saját népén, a saját gyülekezetén belül, akik az életére törtek, akik átkozták és gúnyolták.
Nagyon életes és reális dolog az, amit ezekben a versekben elmond a próféta. Nemcsak azt akarja mondani, hogy nyilvánvaló ellenségeiért a választott népen belül, a papokért és üdvprófétákért fölemelte kérő és könyörgő szavát Istennél. Jeremiás látja azt is, hogy a nép vezető emberei, az ún. arisztokrácia hogyan zsarolja a szegényebb néprétegeket pénzkölcsönzéssel, tehát uzsorával és kamattal. Sokszor nagy szükségbe jutottak emiatt a szegény néprétegek. A különböző követségek és idegen zsoldosok költségeit mindig ennek a néprétegnek kellett megfizetnie adóban stb. Jeremiás ez ellen is szót emelt csakúgy, mint minden igazi próféta, pl. Ésaiás és Ámos is. De a dolog természetében rejlik, hogy ezek az emberek mégsem Jeremiás mellé álltak, mert Jeremiás ezeknek is szemébe mondta az igazságot (baálok tisztelete stb.). Amikor szükségbe jutottak a veszedelem és szükség idején (elzálogosítás), Jeremiás szenvtelenül nézhette volna vergődésüket. De nem ezt tette. Fájt neki az igazság megcsúfolása. Fájt neki — és imádkozott megcsúfolóiért. Az ótestámentomi imádságos élet csúcspontja ez s ebben Jeremiás példamutató nekünk is.
És mi az eredmény? Mindnyájan átkozzák, szidják a prófétát, mintha annak is ő lenne az oka, hogy szükségben vannak (10). Olyan vasjellem vagy keménykötésű próféta mint Illés vagy Ésaiás ezen is túltette volna magát. A sokkal gyengébb lelkületű Jeremiás ezt nem tudja megtenni huzamosabb ideig. Egyszer csordultig lesz a pohár, az idegek megfeszülnek, elszakadnak és nincs tovább. A szeretet és a barátság, a megértés és megtérés után sóvárgó próféta rendkívül sokat szenved emiatt.
A próféta körüli ellenségeskedés erősségét és nagyságát bizonyítja, hogy az a Jeremiás, aki legszívesebben elfordítaná kérő imádságával az ítéletet, a 15. versben arra kéri Istent, hogy ne halassza el hosszútűrően az ítélet végrehajtását. Azt kéri, hogy Isten saját magát bosszulja meg ellenségein Jeremiás érdekében. Annyira bizonyos ügye igazságában, helyességében, ahogyan tudja, hogy Istennek igaza van és ezért kéri, hogy saját magáért lépjen közbe és ebben az esetben segítenie kell a szolgájának is. (15). Ezzel teljesítené Isten azt az ígéretét, amelyet a próféta elhívásakor adott neki.
Az ilyen kérdéseknél nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy Jeremiás és kora még nem ismerte a túlvilági viszonzáshitet, tehát még nem volt megváltás-hite. Neki arra kellett gondolnia, hogy ügye itt a földön győzedelmeskedjék láthatóan és kézzelfoghatóan: ellenségei ne diadalmaskodhassanak fölötte. Ha pl. Jeremiás hirtelen meghalt volna, akkor ellenségeinek lett volna igazuk.
És ennek nem szabad megtörténnie, mert ez Isten ügyének e kudarcát is jelentené! Ezért kellett azt kérnie, hogy teljesedjék be ellenségein az ítélet. Pedig vérzett a szíve, ha a nép pusztulására gondolt. Emlékeztetnie kellett Istent arra, hogy Ő miatta kapja a gúnyt és kérnie kellett, hogy láthatóan vegye le róla ezt a szégyent ellenségei megítélésével. A gyülekezet és egyes kegyesek sokszor elmondták Jeremiásnak ezt az imádságát, de igen kevés esetben volt azonos a helyzetük Jeremiáséval! És még kevésbbé illik az ilyen kérés azoknak a szájába, akik tudják, hogy „Enyém a bosszúállás, én megfizetek, azt mondja az ÚR!” És Jézus ezt a parancsolatot adta: Szeressétek ellenségeiteket!
Keserű gondolatokat ébreszt Jeremiásban a szolgálat sikertelenségére, megszégyenülésére gondolás (16). Mi jutott neki az életből, annak szépségéből, jó dolgaiból?! Persze egyet tudott: Az ÚR beszélt hozzá. Ez volt öröme és gyönyörűsége. Isten prófétává tette és ó hűségesen eleget tett ennek a megbízatásnak. Ahányszor csak kapott ilyen igét Istentől, sóváran fölvette magába, ahogyan az ember lenyeli kedvenc ételét (vö. Ez 3:1kk, Ján 4:32kk). Az volt életének az öröme, hagy Isten tulajdana és az Ő nevét hordozza (v. 9. 7:10kk). Idővel azonban meg kellett tapasztalnia, hogy a prófétai szolgálat válaszfalat von közte és népe között, hiszen próféciája mindig fenyegetés és büntetés, harag és ítélethirdetés volt népe ellen, Így töltötte el az Isten igéje fájdalommal és bosszúsággal. Nem örülhetett gyanútlanul a többiekkel. Egyedül maradt és elhagyatottá lett.
Jeremiás azonban nem volt álszent elkülönülő. Természete az emberi közösségbe noszogatta. De most meg kellett érnie, hogy hogyan néznek el fölötte az emberek. Kerülik. Rászakad a nagy emberek nagy egyedülléte! Eddig az vigasztalta, hogy Isten megbízottja a világban és ha az emberek elhagyják is, méltó marad a szolgálatra. Most Istent is ellenségének érzi! Ebben a csüggesztő pillanatban azonban ezt is elfelejti és csak a nélkülözést, a mindenből kizártságot (17) érzi és látja.
Kitör belőle a panasz: Örökké így kell ennek lennie? (18.) Sőt egyenesen szembefordul Istennel. Szemrehányást tesz neki: „Olyan lettél hozzám, mint a csalóka patak, aminek nincsen állandó vize”! Nem tudok rád hagyatkozni, nem teljesítetted az elhivatásomkor adott ígéretedet sem, hogy „velem leszel” ! — Keleten sok olyan patakmeder van, amely az esős évszakban tele van vízzel. De amikor hosszabb ideig tart a szárazság, eltűnik a mederből a víz, kopár lesz. A benne vizet kereső ember csalódik. Az ilyen patakot nevezik csalóka pataknak. Ilyen vagy Te is Isten! — mondja Jeremiás. Reád hagyatkoztam, bíztam benned és cserben hagytál, becsaptál! Az a Jeremiás mondja ezt, aki egyébként Istent az igazi forrásnak nevezte elhivatása kezdetén (2:13). Most ugyanazt az Istent csalóka pataknak mondja, aki semmiben sem különbözik a lyukas vízgyűjtőktől!
Itt érkezik el Jeremiás panaszának a mélypontjához (19). És most elmondja, hogy mit válaszolt neki Isten a panaszra. Nem kap elismerő vagy vigasztaló szavakat, hanem jellemzően ezt parancsolja Isten: Térj meg! Ugyanazt a figyelmeztetést kapja, amit olyan sokszor kimondott Jeremiás intelemként a gyülekezetnek a megmenekülés egyetlen útjaként, az egyetlen helyes emberi magatartásként Isten jelenlétében. Most neki is szüksége van erre a megtérésre. Most neki is meg kell hallania ezt az intelmet. Csak ha megtérsz, akkor térhetsz megint vissza hozzám és lehetsz ezután is az én szolgám!
Isten tehát arról beszél, hogy Jeremiás magatartása Isten iránt nem helyes. Bűnös emberként ítéli meg Isten szándékait vele is, meg a gyülekezettel is! Neki is mássá kell lennie, csak akkor tudja Isten országa építésénél fölhasználni és különleges feladatokkal megbízni. Ha világos, helyes, tiszta dolgokat és nem tisztátalant beszél, akkor lehet továbbra is Isten szája (19b). Az a száj, amely kesereg és zúgolódik Isten ellen, nem tud tanúskodni Istenről! Jeremiásnak keserves harcban, belső lelki vívódások közepette kellett mindezt megtanulnia. Szolgálatának egyenesen az eredményessége függ attól, hogy ezt meg tudja‑e tanulni vagy sem.
Csak amikor már látja Jeremiás, hogy mit kell cselekednie, hogy hogyan kell a megtérést saját magán elkezdenie, akkor kapja meg az ígéretet (2a), hogy mit akar és fog Isten tenni érte. Ha megtérsz hozzám — mondja Isten, akkor hozzád kell megtérniök azoknak, akik most elfordulnak tőled, akik kigúnyolnak és megtagadnak minden közösséget veled, de — velem az Istennel is! Jeremiás lesz akkor a szilárd és erős pont a gyülekezet életében. Hátát Istennek támasztva tud majd harcolni — valóban úgy, ahogyan elhivatási víziójában feladatként kapta Istentől. S mintha újból szolgálatba helyezné Isten, megismétli az ígéretet, amelyet szolgálata elején kapott 1:18-ban. Erős ércbástya, bevehetetlen ércfal lesz a gyülekezetben. Nem tudnak megbirkózni vele, mert Isten lesz vele, hogy kimentse a kezükből, hogy megszabadítsa mindenki hatalmából (21).
Istennek ez az ígérete csodálatosan beteljesedett Jeremiás életében. A természeténél fogva gyenge, a szolgálat terhe alatt majdnem összeroskadó próféta erős lesz és egyre szilárdabb, míg végül az egyetlen lesz, aki még áll az elesettek között — az egyetlen, aki biztos pont volt a nép szemében, amikor mindenki tanácstalan volt. Így lesz Isten kegyelme csodálatosan hatalmas a gyengékben!”

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                        \\\\\\/////
                        /  _   _  \
                       (| (.) (.) |)
 ____________________.oOOo__( )__oOOo.____________________
|                                                         |
|                 Tommyca - Szakács Tamás                 |
|                  az A-T&T  páros tagja                  |
|                                                         |
| 2170 Aszód, Falujárók útja 5/8. 2. lépcsőház, I. em. 7. |
|                      (28) 402-085                       |
|                      (30) 426-5583                      |
|                                                         |
|               tommyca@mail.digitel2002.hu               |
|               http://www.extra.hu/Tommyca               |
|____________________.oooO________________________________|
                     (   )        Oooo.
                      \ (         (   )
                       \_)         ) /
                                  (_/