Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@freemail.hu>
Címzett: "Tibor Fabiny" <fabiny_tibor@hotmail.com>; "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>; "FraterNet Lelkészek" <fraternet-lelkeszek@lutheran.hu>; "János Zsuzsanna" <zsuzsa.janos@lutheran.hu>; "Vili" <vfischl@dpg.hu>
Elküldve: 2004. szeptember 3. 23:11
Tárgy: Ez 18,1-9. - Egres és élet - Szentháromság u. 13.

Kedves ’Egresfalók’!

Mivel e héten úgy adódott, hogy még a Lelkipásztorból is én folyok, sok ismerős rész lesz, hiszen nem titok, hogy a Lelkipásztorba küldött előkészítő az itteni alapján áll. Azért remélem, némelyeknek lesz új és érdemleges elem is az itteni változatban — a kommentárok anyaga pl. természetesen nem jelent meg szaklapunkban…

Vázlatkísérlet:
Cím1: Egres és élet
Elvásott fogak
Minden lélek az Úré
Az igaz ember élni fog
Cím2: Tévtanítás és Isten igazsága
Részigazságok
Teljes hazugságok
Teljes igazságok

Exegézis
Szinte azt mondhatnánk, hogy az első versekhez nincs is szükség exegézisre, annyira gyakori és jól ismert kifejezésekkel van dolgunk e szakaszban. Szavaik annyira természetesek, hogy általában  felettük. A jól ismertség sokszor megkopottá teszi a mondottakat, egy időnkénti elmélyedés azonban megelevenítheti és lélekkel töltheti a holt betűket. (A 6. verstől az igaz ember jellemzőinek felsorolása nyelvi-exegetikai szempontból már nem olyan fontos.)
„ — a prófétai irodalomban természetes bevezetőmondat. Néha azért nem árt tudatosítani — még ha a  nem is baj —, hogy itt nem a próféta szól, nem saját gondolatait fogalmazza meg, hanem kinyilatkoztatást közvetít! Ezért nem is lehet lesöpörni, elbagatellizálni semmiféle .
 — példázat is, de a példabeszéden át a közmondásig, mondásig terjed a jelentése; negatív formában pedig gúny(beszéd).
 (bószer) — egres, pontosabban éretlen (savanyú)szőlő. Talán így érthetőbb is a mondás, hiszen rossz, éretlen szőlő fogyasztásáról van szó, nem pedig valami jó — érett egres — vételéről. Így sokkal világosabban megjelenik a mondásban a bűn lépcsőfoka. Azaz a nép tökéletesen tudatában van, hogy bűn-hődnek, csak épp a vétkest keresik rossz helyen.
 — elvásni.
 — szintén megszokott kinyilatkoztatás-kifejezés.
 — a lélek ezen szava maga a személyt jelenti, tehát nem lehet eltávolítani önmagunktól, mintha egy részünkről, netán tőlünk független jelenségről lenne szó!
 — bűnt elkövetni, vétkezni, hibázni.
 — meghalni, kimúlni, elpusztulni, megsemmisülni.
 — szintén jól ismert, de épp ezért átgondolandó: igaz, kegyes, .
 — nemcsak egyes cselekedetekről van szó, hanem tulajdonképpen az egész életfolytatásról.
 — ítélet, jog, törvény, parancsolat, erkölcs.
 — igazság(osság), erény, kegyesség, jóság.
 — (föl)emel → szemet emel, tekint.
 — bálvány.

Kilyukadt a fogam — sőt, le is tört már. Természetesen elmentem fogorvoshoz. Betömi, ha kell gyökérkezeli, végső esetben a letört és menthetetlen fogamat kihúzza, a még menthetőt betömi (és esetleg műfogat kapok). Mi sem természetesebb. Kinek jutna eszébe, hogy a szuvas fogról én magam tehetek? Hogy én ettem azt az egrest-savanyúszőlőt? Á, dehogy! Nyilván csak arról van szó, hogy ilyen rossz fogakat örököltem szüleimtől. Elvégre édesanyámnak évtizedek óta műfogsora van — hát mit várhatnék akkor én? Csoda, hogy van néhány tömött fogam, hogy már ki is húztak? Örökség. Az atyák-anyák egrese miatt bűnhődöm.
Ebbe a gondolatközegbe hasít bele az Úr szava: ne hangoztass ilyen hazug (köz)mondásokat! Nem szolgálja az életedet és megmaradásodat, ha másokra hárítod a felelősséget! Ne a fogaid genetikájával törődj, ne rossz örökségre magyarázd állapotukat, hanem végre azzal foglalkozz, miképp ápolod (testi és lelki) fogaidat, milyen ételekkel és italokkal gyengíted ellenálló képességüket. Akkor majd rájössz, hogy nincs kire mutogatni, Te magad tehetsz fogaid állapotáról! Hiszen minden lélek az Úré, minden léleknek saját tetteiért kell felelnie, saját hite vagy hitetlensége kerül mérlegre.

Ezékielen keresztül az Úr elmondja, milyen is az igaz ember. Talán ma kiegészítenénk sok új jelenséggel is, de alapvetően minden időkre érvényes rendszert adott. Keresztyén füllel talán furcsán cseng, hogy nem hitről, hanem törvény-megtartásról van szó, mint az élet feltételéről. Azonban ne feledjük egyrészt azt, hogy az az életvitel, amelyet itt tömören, néhány vonás kapcsán fölvázol a próféta, hit nélkül nem élhető, feltételei nem teljesíthetők. Gondoljunk csak bele, mennyire semmibe veszi a mai világ e szabályokat. Nem is csoda, hiszen fényévekre eltávolodott Teremtőjétől, és még messzebbre Megváltójától. A nagyobb baj azonban az, hogy nem a világ kórleírását olvassuk e szakaszban (sem) — a választott néphez, Izráelhez szól a próféta, és most is a választott néphez, az egyházhoz szól az igehirdetés. A tragédia tehát az, hogy ezek a tünetek sajnos a mi életünk visszásságait írják le.
Másrészt ne feledjük, hogy épp az oltár előtti igében hallhattuk Jézus szájából, hogy a törvény megtartásából valóban élet fakad. Nem arról van tehát szó, hogy csupán az  emberére volna érvényes a törvény kötelme, az  emberére pedig másfajta játékszabályok volnának érvényesek. Éppen Jézus szava erősíti meg, hogy  is fontos a törvény, mert továbbra is élet fakad belőle azok számára, akik komolyan veszik és megtartják. Ez az igaz ember életének titka…

Az igaz ember vonásaiból egy az egyben alkalmazható ma is jó néhány arra, mit jelent törvény és igazság szerint élni, és igencsak aktuális: .
Némelyiket azonban kicsit módosítva tudjuk alkalmazni jelen korunk életére, szokásaira, hiszen pl. a mai bálványimádás más formákat öltött, nem az áldozóhalmokon zajlik: .
Mindegy, hogy módosítva vagy , mindenképp konkretizálhatók a felsorolt jellemzők mai életünkre, és valljuk meg őszintén: bizony a felsorolás sok elemének híján vagyunk — pedig ez csak egy rövid szemléltetés, nem a törvény teljes példatára!

Az  szuvas fogú és fogós teológiai kérdésében talán — remélhetően — mindenkinek eszébe jut az igehallgatók közül az úrvacsorai liturgia a ból. (Bár a liturgiában függelékszerűen hangzik el, valójában a teljes szövegezésében az első parancsolat része ez!) Ez világosan megfogalmazza, milyen feltételek között érvényesül a , és miképp egyezik ez mégis azzal, hogy ki-ki önmagáért felel: 

Jogtalan büntetés miatt panaszkodnak Izráel fiai. Hányszor és hányszor csatlakoztál már Te is ehhez a kórushoz! Méltánytalannak, az elkövetett bűnökhöz mérten súlyosabbnak érezted a büntetést. Valóban ilyenek vagyunk. Egymás közt, ha érzékeny lélekkel figyelünk rá, tökéletesen észrevesszük mindezt. Ha igyekszünk elfogulatlanul ítélni, akkor el kell ismernünk, hogy azonos tettet súlyosabbnak, komolyabb büntetést érdemlőnek tartunk másnál, mint ha önmagunk követjük el. Ez az őszinteség már segíthet jobban megérteni Isten munkáját, mert ezt felismerve és elismerve rájöhetünk, hogy ismét csak elfogultak voltunk, és nemhogy nem súlyosabbak a terhek rajtunk, mint érdemelnénk, hanem még így is csak enyhített büntetés a részünk!
Már a fogság idején sem volt igaz, hogy csupán az elődök bűneiért sújtotta őket a nemzeti katasztrófa — jól ismerjük a ból, hogy még napokkal a bekövetkezett pusztulás előtt is milyen fennhéjázóak, milyen istentelenek voltak sokan a nép és vezetőik közül. Hát minek a jele, ha nem épp frissen elkövetett bűneiknek, hogy Jeremiás próféta a babiloni támadás idején börtönben volt?! Ne higgyük, hogy nekünk magunknak egy szemernyivel is több mentségünk lehet akkor, amikor ránk nehezedik Isten keze! Ha Ő végigpásztázza életünket, akkor bizony ez a részrehajlás nélküli vizsgálat temérdek vádat eredményez. Ekkor kiderül, hogy ezeknek csupán töredékét terheli vissza ránk Urunk, mert a Benne bízóknak kegyelmet ad.

Igaza van a  kommentárnak: valóban az a tévtanítások egyik nagy veszélye, hogy féligazságként jelentkezve meggyőzően hatnak. Igazságmagjuk folytán képesek arra, hogy a csak kissé tájékozottakat megvezessék általuk. Ha  tekintünk, akkor pedig nem kell csodálkozni, miért terjednek olyan könnyen a tévtanítások: mert egyházunk népe súlyosan tájékozatlan Isten igazságainak kérdésében, és így könnyedén belemásznak a csapdába. Fontos hát, hogy ki-ki érezze magát felelősnek abban, hogy teológiát tanuljon. Igen, azt az elérhetetlenül magas polcon levő tudományt kell minden egyes keresztyénnek tanulni! Mégpedig épp azért, hogy ne legyen, ne tűnjön olyan magas polcon levőnek!
Mert a teológia nem szabad, hogy magas polcon maradjon, mindannyiunknak művelődnie kell benne! Nem arról van szó, hogy mindenkinek tudományos alapossággal kell elmerülnie kisebb és nagyobb kérdésekben, hanem arról, hogy az egyházban valójában minden teológia. Ilyen értelemben teológia nélkül nincs üdvösség — aki tehát úgy véle, hogy a teológia számára elérhetetlen magasságokban lakozik, azt tulajdonképpen úgy véli, hogy az üdvösség elérhetetlen. Ezzel szemben szó sincs arról, hogy csupán valamiféle szellemi elité volna Isten ajándéka — mindannyiunknak felkínálja azt, és mindannyiunknak elérhető. Hiszen az üdvösséghez szükséges teológia igen egyszerűen elsajátítható: csupán a  ismeretére és a benne foglaltak elfogadására van hozzá szükség. Azaz arra, hogy hittel vegyük az evangéliumot. Úgy, ahogyan Isten adja nekünk. Mert a tévtanítások, eretnekségek keletkezésének oka mindig az, hogy nem akarjuk azt elfogadni, amit Urunk jelent ki, hanem a magunk feje után akarunk szaladni, a magunk elképzelései szerint akarjuk megszabni Istennek, milyen kell legyen…
Ne legyünk hát olyanok, mint Izráel népe volt Ezékiel idején! Legyen alapos istenismeretünk, azaz teológiánk! Hiszen a teológia valóban nem valamiféle szellemi magaslat, hanem egyszerűen az, amit a szó jelent: az a beszéd, tanítás, amely Istenről szól — sőt, nem is egyszerűen csak Róla szóló beszéd, hanem egyenesen az Ő szava! Ez mindannyiunknak elérhető, mindannyiunknak érthető, így hát nem lehet kifogásunk, ha ismeretünk hiányos e téren! Nem atyáink bűne kárhoztat minket, hanem a sajátunk!
Érezd hát át a felelősséget, hogy a teológiai ismeretben előrehaladj! Miként tehető ez? Először is a  folyamatos olvasásával — sehogy máshogy nem lehet igazi bibliaismeretre szert tenni és ezen ismereteket szinten tartani, csak ha napról napra olvasod! Emellett — de semmiképpen sem helyette — jó szolgálatot tesz, ha könyveket is olvasol, amelyben segítséget kaphatsz abban is, hogy elmélyülj egy-egy igeszakasz olvasásában, és abban is, hogy nem, vagy nehezen értett versek jelentését jobban megvilágítsák Számodra.

Belegondoltunk‑e már abba, hogy nemcsak a munkához mérten irreálisan magas bér, nemcsak az uzsora számít Isten szemében nyerészkedésnek, hanem az is, ha Isten népe körében arra használjuk ki a rászorulót, hogy kamatra adjunk kölcsönt? Pedig ez a fajta nyerészkedés is bűn! Magasabb rendű igény a testvér rászorultsága, mint a saját érdek, végképp a saját haszon — hiszen ez a szeretetet oltja ki!

A közmondásban tulajdonképpen tipikus felelősségáthárítás jelentkezik. Csak nehogy el kelljen ismernünk saját bűneinket, hogy magunk tehetünk büntetett voltunkról. Bizonyára ismerünk sok közmondást. Ezek között szép számmal akadnak ehhez a mostanihoz olyanok, amelyek abban is hasonlítanak, hogy valamiképp megpróbáljuk a magunk hibáiról elterelni a figyelmet. Esetleg érdemes is lehet néhányat kigyűjteni, mint pl. a bűnök fedezésére-legalizálására tipikusan használt: 

Érdekes úgy is végiggondolni a történetet, ha a textus folytatásával együtt egy nagyapa—apa—fiú láncolatot tekintünk. Mennyire igaz ez a családfa! Hiszen hányszor tapasztaljuk meg valóban, hogy generációnként váltakozik az istenfélelem az istentelenséggel! Óvó figyelmeztetés is ez egyúttal: vigyázz, a jó és ne a rossz példát kövesd, bármit is látsz a családban! Nem mentség — bár rengetegen próbálnak így elbújni —, hogy ezt vagy azt , nem tehetek róla. Vannak persze kikerülhetetlen adottságaink, de a hit vagy hitetlenség nem örökletes!

A tapasztalat egyértelműen mutatja, hogy fogaink elvástak. Ez ellen lehet tiltakozni, lehet felháborodva letagadni, lehet egyszerűen szemet hunyva felette nem törődni vele, de az igazság mégis csak az, hogy fogaink mentehetetlenül szuvasak. Ezt Izráel népe is kiválóan tudja és vallja. A következtetésük azonban teljesen fals — feltalálták benne a genetikailag öröklött fogszuvasodást! Ugye milyen abszurd ötlet? Mégis, ahelyett, hogy saját egresfaló bűneiket neveznék meg elvásott fogaik okaként, inkább egy közmondást gyártanak ezek a vásott fiak, az elvásott fogúak…
Mennyire hasonlítanak ránk! Mert hát sokkal könnyebb bűnbakot keríteni, mint bűnvallást tenni. A legjobb, ha már a múlttal tudjuk megmagyarázni, és sajnáltatni magunkat, hogy előre kijelölt pályán rohan a sorsunk a pusztulásba — mintsem beismerni, hogy mi magunk vagyunk a vétkesek. Olyan jól megy ez már korunkban, hogy a bíróságon nyilvánvalóan rábizonyított tettek ellenére — akár gyilkosság esetén is — a bűnöző fennen hangoztathatja ártatlanságát, és még ő követel jogorvoslatot az ellene — szerinte — előítéletesen döntő bíróval szemben.
Olyan súlyosan összekeverjük az ártatlanság vélelmét az ártatlansághoz való mindenáron és hazugul ragaszkodással, hogy emiatt már a jog maga is  sérül, és egyes hatóságok, gyakran már cégek is, az alkotmányellenes ártalmasság vélelméből indulnak ki! (Ld.: az olimpián nehézatlétáinktól  elvett aranyérmeket. Nem tudjuk persze, hogy volt‑e dopping, volt‑e csalás — de azt igen, hogy semmiképp sem volt bizonyíték, és olyan inkvizíciós módszerekkel tevékenykedett a , hogy mindenképp égbe kiált a jogtalanság…)
Jogilag természetesen az ártatlanság vélelméhez kell ragaszkodnunk — legalábbis addig, amíg a bíróságon be nem bizonyul az ellenkezője (tovább viszont nem kellene, pedig sokszor ezzel próbálják ellensúlyozni más esetek …) Isten előtt azonban más a helyzet. Ott bizony kiderül, hogy az ádámi vásott kölyköknek vásott fogaik is vannak. Itt a megoldáshoz — az élethez — az vezet, ha felelősségáthárítás, bűnbakgyártás helyett magunkba tekintünk, mint a szuvas fogak okára, és elismerjük, hogy nem az apák egresétől lyukadtak ki rágógumóink. Egyedül ez vezethet ugyanis tovább, az Életre. Az Úr nem megy bele hamis játékainkba, még ha ügyesen csomagoljuk sem. Övé ugyanis minden lélek — ez azt is jelenti, hogy minden lelket tökéletesen ismer, ezért hiába is rejtegetjük egres készletünket, Őt nem téveszthetjük meg az apákra mutogatásunkkal!

A szakasz végső üzenete tulajdonképpen ez: 

:
„Ez 18,2.
Ez jólismert közmondás lehetett Izraelben, amely kifejezte az erkölcsi összetartozás elvét egyazon család tagjai között.
Ez 18,5.
Ez a felsorolás bizonyos bűnvallomásra emlékeztet, amelyet ünnepélyes istentisztelet alkalmával végezhettek. — A hegyeken enni annyi, mint bálvány tiszteletére végzett szertartáson részt venni. Egyes magyarázók a szöveget így fordítják: nem eszik vért.
Ez 18,8.
A kamatra való kölcsönzés tilalma: Lev 25,35-37.”

:
„Ez 18,1
Valószinűleg még a fogság 6-ik évében; mert a jövendölés a 20. r. előtt áll, melynek történetei a 7-ik évre esnek.
Ez 18,2
Az atyák vétkeztek, s a gyermekek kénytelenek bűnhödni. Lásd Jerem. 31,29. Siralm. 5,7.
Ez 18,4
Ama közmondás ne forogjon többé szátokban; mert én szeretek és megitélek minden embert, az atyát úgy, mint a fiút, miért büntetném és a fiút atyja vétkeért? Csak a bűnöst büntetem én, legyen az atya vagy fiú; titeket is nem atyáitokért büntetlek, hanem tulajdon bűneitekért. Hanem azt vethetné ellen valaki: Nem a törvény tanítása‑e (Móz. II. 20,5.), hogy az atyák vétkei a fiakban megbüntettetnek? és a zsidók nem Manasszes vétkei miatt (Kir. IV. 21,11.12. 24,3.4.) kényszerűltek‑e a fogságba vándorolni? De a próféta nem mond a törvénynyel ellenkezőt. A szülők vétkei minden esetre megbüntettetnek a gyermekekben, de csak annyiból, a mennyiben ezek szülőik gonosz hajlamaikkal születvén, ezeknek nem állnak ellen, mit pedig Isten kegyelmével megtehetnének, s a mennyiben szülőik gonosz szokásait követik, a mi tisztán szabad akaratjok eredménye. A fogságra hurczolt zsidók is nem annyira Manasszes vétkeiért bűnhődtek, hanem mivel Manasszes vétkeit követték s azokban megrögzöttek.
Ez 18,6
áldozati lakomákban a bálványozó hegyeken másokkal nem részesűl. Vesd össze: Ezekiel 6,13. Móz. II. 34,15.
Ez 18,6
Lásd Móz. III. 18,19. Ez, úgymond sz. Ágoston, egyike azon ó szövetségi rendeleteknek, melyek az új frigyben is megtartandók. Magok a pogányok is az ész természetes világával ellenkezőnek tartották megszegését, s az anyaszentegyház az ő fegyelmi törvényeiben az ellen, mint valami utálatosság ellen, többször figyelmeztetve kikel.
Ez 18,7
A héber szerint: az embert nem nyomja el.
Ez 18,7
a legszükségesebbet (Móz. II. 22,26. Móz. V. 24,6.10. s követk.).
Ez 18,8
A héber szerint: és ráadást nem veszen. Lásd Móz. III. 25,36. 33-ik jegyz. és Móz. V. 23,19. 7-ik jegyz.
Ez 18,9
a törvény szerint.”

:
„Ezék. 18,1–4. Bűnhődés az atyák vétke miatt.
Ezekben a versekben a próféta vitázik népével. Az otthon maradtak panaszkodtak nyomorúságos helyzetük miatt. Közmondásszerű formában (példabeszédben) fogalmazták meg panaszukat: ‘Az apák ettek egrest (tkp. savanyú, éretlen szőlőt), és a fiak fogai tompultak (vástak) el tőle’ (Jer 31:29; JSir 5:7). Ez a panasz a babiloni foglyok közt is ismert volt. Erre mutat a LXX, melyben ‘Izráel földjén’ helyett ‘Izráel fiai között’ olvasható. Igazságtalannak tartották Istent; úgy gondolták, hogy nem érdemelték meg a büntetést. A feleletben Isten esküformulával utasítja el a vádat: ‘Élek én’ vagy ‘életemre (mondom)’, hogy nem igaz a ‘példabeszéd’. ‘Minden lélek (= ember) az enyém!’ Ő a Teremtője mindenkinek, Ő ad lelket az emberbe (Gen 2:7; 9:6; Num 16:22; Zsolt 104:29k.), és Ő oltalmazza az Általa teremtett embert. De minden ember maga felel tetteiért az Úr előtt. Ezékiel itt Deut 24:16 igazságát hirdeti annak a népnek, amely a Tízparancsolat ellen lázadozik (Ex 20:5).
Ezék. 18,5–20. Három ‘nemzedék’.
A 4. versben levő igazságot három példán szemlélteti a próféta. Valójában nem is három nemzedékről akar szólni, hanem három esetet () mutat be a kazuisztikus jog stílusában. Erre mutatnak a kezdő szavak: ‘Ha valaki…’ (vö. Lev 13:40; 19:20; 22:14.21; 24:17.19; 25:29; 27:7). A továbbiakban az igaz ember ismertetőjelei olvashatók. Papi tanítással, tórával van itt dolgunk. Így tanították a papok Istennek tetsző életre a szentélyhez érkező zarándokokat (Zsolt 15:1–5; 24:3–6; Ézs 33:13–16). A tanítás alapja a Tízparancsolat volt. Ennek megtartását kérték számon a papok. A próféta is tíz bűnről szól, amelyektől az igaz embernek tartózkodnia kell. 1. Áldozatok bemutatása áldozóhalmokon (Deut 12:2k.; Jer 2:20). 2. Bálványokban való bizakodás (szó szerint: szemek felemelése, Zsolt 121:1; Lev 19:4; 26:1; Deut 27:15). 3. Házasságtörés (Ex 20:14; Lev 18:20). 4. Havibajos asszonnyal való hálás. Az ilyen nők kultikus értelemben tisztátalannak számítottak (Lev 18:19; 20:18). 5. A  (özvegyek, árvák, jövevények, rabszolgák) elnyomása (Ex 22:20k.; Lev 19:33; Deut 23:17). 6. Adóstól vett zálog visszatartása (Ex 22:25k.; Deut 24:10–13; Ám 2:8). 7. Rablás (Lev 5:20–26; 19:13). 8. Pozitív értelmű parancs a szegények segítésére (Lev 19:9k.; 23:22; Deut 14:29; 15:7–11; 24:19–22). 9. Tilos kamatot és uzsorát szedni (Ex 22:24; Lev 25:35–37; Deut 23:20k.). 10. Tilos bármilyen jogtalanságot elkövetni. Jogtalanságnak számít a peres ügyekben elkövetett visszaélés. Ilyen pl. a megvesztegetés, melytől az igaz ember ‘visszahúzza’ kezét (8. vers; Lev 19:15.35; Ézs 33:15), és ‘igaz ítéletet hoz ember és ember között’, azaz vádló és vádlott között.
Aki az Úr rendelkezései szerint él, ‘igaz az’. Ez a pap szájából elhangzott ún. ‘deklaratorikus formula’, amely a híveket felhatalmazza az istentiszteleten való részvételre (Zsolt 24:5). A papnak kellett kimondania a döntő szót: tiszta‑e, vagy tisztátalan valaki (Lev 13:3.6.11.13). ‘Deklaratorikus formula’ az ‘élni fog’, ‘meg fog halni’ (9., 19. vers), ill. ‘nem fog élni… meg kell halnia, vére rajta (maradjon)’ (13. vers) kifejezés is. A szakrális jog kifejezései ezek. Most a próféta szájában, Isten kijelentéseként ez tágabb értelemben érvényes. Nemcsak azt jelenti, hogy aki ‘élni fog’, az hazakerül a babiloni fogságból, hiszen voltak olyan igaz emberek is, akik a hazatérés előtt haltak meg. ‘Élni’ a prófétai igehirdetés értelmében azt jelenti, amit a 9. vers így fejez ki: ‘Rendelkezéseim szerint jár, törvényeimet megtartja és hűséget (igazságot) gyakorol’; vagy mint Ámósz mondja: ‘Engem keressetek, és éltek!… A jóra törekedjetek ne a rosszra! Akkor élni fogtok, és veletek lesz az Úr’ (Ám 5:4.14). Nem az a döntő, hogy milyenek a külső körülmények, hanem az, hogy milyen az ember magatartása. Ország nélkül és templom nélkül is lehet ‘élni’! Isten Babilóniában is ‘szentélye’ népének (Ez 11:16).
A 10–13. vers az igaz ember bűnös fiáról szól. Itt a kazuisztikus jog újabb esetével () van dolgunk. A 10. vers rablónak és vérontónak nevezi az ilyen embert. A rabló erőszakos eszközökkel harácsol magának vagyont (Zsolt 17:4; Jer 7:11); a ‘vérontó’ szót pedig – hasonló értelemben – a súlyos szociális bűnök elkövetőinek jellemzésére használja a próféta (Ez 22:2kk.). A 11–13. versben szabadon idézi a 6–8. versben említett bűnöket, de a tíz bűnből már csak hetet említ. A bűnös embert nem mentik meg apjának igaz cselekedetei: ‘Nem fog élni!… Meg kell halnia! Vére rajta marad!’ Ezek papi ‘deklaratorikus formulák’.
Harmadik eset () (14–18. vers): a bűnösnek igaz fia születik, aki ‘látja apja minden vétkét…, és fél’. (Így olvassuk a 14. vers szövegét sok bibliai kézirat, a LXX és a Vulgata segítségével.) A ‘fél’ szó itt istenfélelmet fejez ki. A 6–8. versben felsorolt tíz bűn közül kilencet említ újra a 15–17. vers. Végül megállapítja, hogy az igaz ember ‘nem hal meg apja bűne miatt, hanem élni fog’ (17. vers) (deklaratorikus formula).
A 19–20. vers újra idézi a nép szavait. Ezúttal nem példabeszéd formájában hangzik el az Isten elleni vád, mint a 2. versben, hanem prózában: ‘Miért nem bűnhődik a fiú az apa bűne miatt?’ Azért, mert Isten igazságos. Csak a vétkesnek kell meghalnia (20. vers). ‘Aki cselekszi a törvényből való igazságot, az az ember fog élni általa’ (Róm 10:5).”

:
„d. Az egyéni felelősség (18. rész)
Ezékiel három példázatot mondott el, hogy meggyőzze a nemzetet bűnéről (15-17. rész). Ezután elmond egy nyíltan és nyersen megfogalmazott tanítást, hogy megértesse hallgatóival Izráel bűnét. A 18. részben szereplő üzenet hasonló a 12:21-28-ban leírtakhoz, mert mindkét szakasz választ ad a népnek azokra a szólásmondásaira, melyek tagadták a közelgő ítéletet.
Isten megkérdezte Ezékielt egy divatos Ezt a közmondást – – bizonyára jól ismerték Izráelben, mert Jeremiás is idézi (vö. Jer 31:29-30). A közmondás azt jelenti, hogy a szülők bűnei miatt a gyerekek szenvednek. Igaz, hogy Jeruzsálem szenvedett, de a közmondás szerint a nép úgy gondolta, hogy nem saját bűnei miatt szenved, hanem a szülei bűnei miatt. A nép azzal vádolta Istent, hogy igazságtalanul bünteti őket (vö. Ez 18:25).
Isten úgy látta, hogy ezt a hamis meg kell cáfolni. Mint minden hamis tanítás, ez is tartalmazta az igazságnak egy kis magját, amely hihetővé tette. Isten a Tízparancsolatban kijelentette: ‘féltőn szerető Isten vagyok! Megbüntetem az atyák bűnéért a fiakat is harmad‑ és negyedízig, ha gyűlölnek engem’ (2Móz 20:5). Ugyanez a fenyegetés megismétlődik a 2Móz 34:6-7-ben és az 5Móz 5:9-ben. Maga Ezékiel is a nép múltbeli tetteire vezette vissza Isten bekövetkező ítéletét (vö. Ez 16:15-29). De ezeknek az igeszakaszoknak az a mondanivalója, hogy a bűn hatásai súlyosak és hosszan érvényesülnek, nem pedig az, hogy Isten szeszélyesen bünteti az ártatlanokat őseik gonoszságáért.
Amikor a nép másokat okolt nyomorúságaiért, tagadta saját bűnösségét. Ez helytelen volt, hiszen mindenki személyesen felelős Istennek a tetteiért. Akik bűnösek, azok megkapják megérdemelt büntetésüket. (vö. 18:20). népe nem vádolhatja Istent igazságtalansággal.
Ezékiel ezután három ‘esetet’ mutat be, hogy bizonyítsa az egyéni felelősség alapelvét. Mindegyik kitalált eset a szócskával kezdődik (5, 10, 14. v.). Az egyik eset egy igaz emberről szól, akinek igazak a cselekedetei (5-9. v.), a második egy igaz apa erőszakos fiáról (10-13. v.), a harmadik pedig egy erőszakos apa igaz fiáról (14-18. v.). Mindegyik esetben Ezékiel leírja az emberek tetteit és Isten válaszát.
Az első kitalált eset szereplője és teljes szívvel betartja Isten törvényét (5-9. v.). Nem követi el a bálványimádás vétkét, (vö. 8:12; 16:24-25, 31, 39; 18:15; 22:9), és is A ‘hegyeken’ Izráel-szerte bálványimádást gyakoroltak (lásd magyarázat a 6:3-7-nél). A ‘bálványok’ idegen képmások voltak, melyeket a nép imádott (vö. 8. rész; 16:20-25).
Az igaz ember arra is vigyáz, hogy megtartsa a törvény azon részeit is, melyek izráeli honfitársaival való kapcsolatára vonatkoznak. Erkölcsileg tisztán tartja magát. A mózesi törvény egyaránt tiltotta a házasságtörést (2Móz 20:14; 3Móz 20:10) és a nemi kapcsolatot az (3Móz 18:19). Az igaz ember Ezékiel kitalált történetében hűségesen vigyáz nemi tisztaságára is.
Ezékiel izráeli mintaembere arra is ügyel, hogy izráeli honfitársai közül. Nem fogad el olyan adósától, melyre annak szüksége van (vö. 2Móz 22:25; 5Móz 24:6). Soha erőnek erejével nem vesz el semmit izráeli társától (2Móz 20:15), hanem pontosan az ellenkezőjét teszi: Arra ügyel, hogyan segíthet másoknak, és nem arra, hogy mit nyerhet tőlük.
Ha ez az igaz ember kölcsön ad valamit izráeli társának, nem próbál hasznot húzni az ügyletből (óriási kamattal). Sőt semmilyen sem A törvény tiltott mindenféle kamatfelszámítást, ha valaki izráeli társának adott kölcsönt (5Móz 23:19-20). Ez az ember gondosan ügyel a törvény megtartására. Isten törvényét anyagi érdekei elé helyezi.
Ez az igaz ember nagyon ügyel arra, hogy és igazságos legyen A lehető legkifogástalanabbul él Isten törvénye alapján, melyet a szövetséges nép kapott.
Az izráelita biztosan Isten megmenti az ítélettől (vö. 14:12-20), és nem fog szenvedni mások bűne miatt. Jeruzsálem lakosságának legnagyobb része volt igaz ember. Ebből tehát az következik, hogy eljön bűneikért a büntetés.
Ezékiel rátér második kitalált esetére. az igaz embernek lázadó fia van és olyan bűnöket követ el, melyeket mindig is került (vö. 11-13a verset a 8-9. verssel), Isten ítélete nem kíméli meg az ilyen fiút. Az apa igaz életmódja nem segít fián (vö. 14:16, 18). Ez bizonyítja a nép száján élő közmondás tévedését (18:2) és Isten igazságosságát (4. v.).
Ezékiel harmadik esete folytatja ennek a kitalált családnak a történetét. Mi lesz akkor, (vö. ‘ha’ az 5, 10. versben) Ahelyett, hogy apja bűneit követné, ez a fiú nagyapja igaz útján jár (vö. 15-16. verset a 6-9. verssel).”

:
„Az 1-4. versekben találkozunk az Isten elleni hamis váddal és az isteni válasszal, és ezt követik az 5-9. versekben az élet feltételei: ‘…amely lélek vétkezik, annak kell meghalni!’ (4. v.) De a bűnös ember azt a feltételt, hogy éljen és igaz legyen, nem tudja teljesíteni; ezekben a versekben nincs is szó az ‘örök életről’; ezek nem az ‘örök élet’ biztosításának feltételei, hanem, hogy megmeneküljenek a fizikai haláltól a meghirdetett ítéletben. Azokat a feltételeket, amelyek halált hoznak, a 10-13. versekben látjuk. A fiúnak nem kell meghalnia atyja bűneiért, ahogyan ők hibás okoskodásukkal gondolták (14-20. v.). Minden olyan vádjukat, hogy az Úr igazságtalan, teljesen megválaszolja ennek az üzenetnek az utolsó bekezdése (21-32. v.).”

:
„(d) Személyes felelősség a bűnökért (18,1-32). A személyes felelősség kérdése fontos szerepet játszik Ezekiel gondolkodásában. Számos helyen foglalkozik is annak különböző megjelenésével (3,16-21; 14,12-20; 33,10-20), de különösképpen ebben a fejezetben. Az alapelvet már a MTörv 24,16-ban lefektették és ismert is volt Izraelben (Jer 31,29-30; 2Kir 14,6). Jóllehet az uralkodó teológia hangsúlyozta, hogy a bűn gyakran a gyermekkel született és szerepet játszik a család bűnösségében is (Kiv 20,5; 34,7; MTörv 5,9; Lev 26,39-40; 2Kir 10,1-11; 24,3-4; Jer 15,4; 18,21; Siral 5,9).
A fejezet két részből áll: az 1-20. versek az egyéni felelősség három állomását mutatják be: az apa, a fiú és az unoka sorsán keresztül; a 21-32. versek azok sorsával foglalkozik, akik bűnbánatot tartanak, megtagadják a gonoszt, amely kérdést már az első szakasz érvelése is siettetett. Ez a szakasz a törvény szempontjából szorosan kötődik a MTörv 12-26 és a Lev 17-26-hoz. Szintén hasonlóságot fedezhetünk fel az erények felsorolásában, amelyek az igaz embert jellemzik az Iz 33,14-16; Zsolt 15; 24; Mik 6,6-8 szakaszokkal, ugyanakkor a bűnök listája is előfordul az Ez 22,6-12 és a Jer 22,1-5-höz hasonlóan. Ezeken felül az üzenet történelmi szövegkörnyezete azt sugallja, hogy a bűnbánat nem hiábavaló, abban a reményben, hogy Isten megvédi a száműzetésben élő maradékot. Látszólag a gonoszság az anyaországban maradottak hibája (2. v.), a szózat azonban elsősorban a száműzetésben élőkhöz szól. Célja, hogy reformot kezdeményezzen, egyben hangsúlyozza a Tóra személyes felhasználását, még akkor is, ha nincs haza, nincs kialakult, meghatározott közösség, amely kollektíven felelőssé tehető tetteiért.
(i) (18,1-20). Mivel ezt a mondást már Jeremiás is ismerte (Jer 31,29), ezért az isteni igazságosság általános fogalmaként kellett, hogy értsék. Az apa követi a törvény előírásait, megfelel a morális és rituális előírásoknak. Párhuzamokat találunk a Kiv 22,21,24; Lev 18,19; 19,13.15.33.35; 25,14.37; MTörv 23,17.20; 24,17; Péld 22,22; 28,8 szakaszokban. Ez a jogi formula zárja a szakaszt (ld. még Lev 18,4; 26,3). A fiú olyan bűnöket követ el, amelyekkel megszegi a társadalmi-szociális kötelezettségeket. vért Ld. Kiv 21,12; Szám 35,16-21. Ld. MTörv 24,14; Zsolt 12,6; 35,10. A Lev 20,9.11.13.16-ban említett hivatalos halálos ítéleti formula. Az unoka eltanulja az apa gonoszságát. Az éhezők táplálása és a mezítelenek felruházás Mezopotámiában és Egyiptomban is az uralkodó feladataként volt ismert, illetve az ÚSz-ben is így jelenik meg (Mt 25,35-36). Az egész fejezeten végig húzódik Ezekiel ismétlődő kulcsmondata, amely megerősíti azok életben maradásának lehetőségét, akik a törvény szerint élnek.”

:
„AZ ÉLET KAPUJÁBAN
Ezékiel 18,1-20.
A közmondássá lett egresevés, amitől — az atyák bűne miatt — a fiak foga vásott el, önigazolás. Akik önmagukon sajnálkoznak, mindenestől az előző nemzedékre hárítják a felelősséget. Ezért kelt megütközést, midőn a próféta olyan értelmű igét kap, hogy ki-ki a maga bűnéért felelős. Még számon is kérik, hogy miért marad el a fiak bűnhődése (19). Akkor is megkövetelnék, ha a fiak változtatnának az apák eljárásán az istentiszteletben, valamint diakóniai és társadalmi forgolódásukban. Ez a szempont itt tör utat először magának Ezékielnél.
A próféta igehirdetésébe be vannak építve a vele vitázó ellenvetések. A Tíz ige idevonatkozó részletét idézhették paragrafusszerűen: ‘Megbüntetem az atyák bűnéért a fiakat…’ (2Móz 20,5). Az igét azonban akkor sem volt szabad szövedékéből kimetszeni, mert a parancsolat ezeríziglen ható irgalmasságot ígért az Istent szeretőknek, akarata teljesítőinek; s ebben az esetben inkább az utóbbi érvényesül.
Három egymást követő nemzedékről van szó. Közülük az első és a harmadik nem esik kifogás alá. A közbülsőtől vétetik el az élet ígérete (18). A másik két nemzedék az élet kapujában érezheti magát. Mint az ünnepekre elzarándokolt kegyes, akit a kapuban megvizsgáltak (Zsolt 15. 24,3—6), s ha alkalmasnak találták, beléphetett a szentély területére.
A fogságban nélkülözik ugyan a templomot, de az életre való bemenetel akkor is lehetséges. Annak ellenére, amit átéltek, s amit a hazaiaknak még át kell vészelniök, a próféta hallgatóinak fel kellett volna fedezniök, hogy először kezd erőteljesen fényleni újra a kegyelem, mintegy fölülkerekedve az ítéleten. S ebbe van beleágyazva a fokozott személyes felelősség. Nem vették észre, hogy új dolgokat mond az Isten. Anélkül, hogy egy vesszőcske is elveszne a törvényből (Mt 5,18), új, élő tartalommal tölti meg az egészet. S ha ez így van, valami mást készít elő vele.
Élet és halál forog kockán, azzal a személyes biztatással, hogy válaszd az életet és élsz (5Móz 30,19) — utódaiddal együtt.”

:
„Nem kívánom én a bűnös ember halálát:
Térjetek meg, hagyjátok el vétkeiteket
18. fejezet
18,1—32: (1) Így szólt hozzám az ÚR igéje: (2) Hogy mondhattok ilyen közmondást Izráel földjéről:
Az apák ettek egrest,
és a fiak foga vásott el tőle?!
(3) Életemre mondom — így szól az én Uram, az ÚR —, hogy nem fogjátok többé ezt a közmondást mondogatni Izráelben! (4) Mert minden lélek az enyém: az apák lelke is, meg a fiak lelke is az enyém. Annak a léleknek kell meghalnia, aki vétkezik.
(5) Ha valaki igaz, ha törvény és igazság szerint él: (6) nem eszik a hegyeken bemutatott áldozatból, nem tekint föl Izráel házának bálványaira, nem teszi tisztátalanná felebarátja feleségét, és nem közeledik asszonyhoz tisztulása idején, (7) senkivel sem kegyetlenkedik, visszaadja adósának a zálogot, nem rabol el semmit, kenyeréből ad az éhezőnek, és a mezítelent felruházza, (8) uzsorát nem szed, kamatot nem vesz, tartózkodik az álnokságtól, igazságosan ítélkezik a peres felek között, (9) rendelkezéseim szerint él, törvényeimet megtartja, és hűségesen teljesíti: az ilyen ember igaz, ő élni fog ! — így szól az én Uram, az ÚR.
…
Ha a kutatók a tizenhatodik fejezetet az Ószövetség legszebb, legesztétikusabb részének mondják, akkor ezt a szakaszt Ezékiel Jeruzsálem eleste előtti igehirdetéseinek csúcspontjaként tartják számon. Ezt a véleményt nyugodtan elfogadhatjuk és úgy, hogy ez a csúcspont nemcsak a próféta korára enged rálátást, hanem van örökérvényű mondanivalója minden korok embere számára, így a mi számunkra is.
Előbb azonban járjuk végig az idáig vezető utat:
Tovább gyűrűznek és egyre keserűbben folytatódnak bizonyos teológiai viták. Azok, amelyekkel kapcsolatban a tizennegyedik fejezet második felében a próféta már egyszer közölte Isten kijelentését, de amely — úgy látszik — képtelen volt helyes belátásra bírni a sorsukkal elégedetlenkedő deportáltakat. A száműzöttek a savanyú egrest (pontosabban: éretlen szőlőt) emlegetik, amelyet az apák ettek meg, és a fiak foga vásott bele. Azaz az apák vétkeztek és most nekik, a fiaknak, az utódoknak kell ezért bűnhődniök. Bűnhődniök úgy, hogy – és emberileg ez is érthetetlen – a törvényszegő, Isten nélkül élőknek jól megy a soruk. ‘Mert felindultam a kérkedők miatt, látva a bűnösök jólétét. Mert mindhalálig nincsenek kínjaik és kövér a testük’ – panaszolja a zsoltáros a 73. zsoltár 3–4. versében, amellyel jól fejezi ki az istenhívő kegyesek rezignált kételyeit.
A leggyötrőbb kérdés mégsem ez, hanem az, hogy hogyan és miként kell, miként lehet a tízparancsolat ‘Megbüntetem az atyák bűnéért a fiakat is harmad‑ és negyedízig, ha gyűlölnek engem’ (2Móz 20,5) mondatot magukra vonatkoztatni és egyáltalán: hittel elfogadni. Hogyan és miként kell elfogadni azt, ami szinte minden generáció naponkénti tapasztalata: a jelent kikerülhetetlenül meghatározzák az elődök hibái, hibás politikai döntései, Isten‑ és emberellenes cselekedetei.
A magunk kis országára tekintve, nekünk is vannak ilyen gyötrelmes tapasztalataink: hazánk jelenlegi helyzetét még mindig és ki tudja, hogy meddig, meghatározza az, ami az első világháború előtt s alatt, és ami az ötvenes években történt. Meghatározza úgy, hogy ma is viseljük annak a következményeit – magyar közmondással élve: ma is isszuk annak a levét –, amit akkori ‘atyáink’ bűnösen korlátolt magatartásukkal elkövettek. Viseljük még akkor is, ha mindezekben nem vagyunk, nem lehettünk vétkesek.
Ezek a tapasztalatok és az azokból levont következtetések helytállóak, azonban az már a dolgok összekeverése, az ok és az okozat felcserélése, ha ezt a törvényszerűséget a személyes felelősségre és az üdvösség kérdésére is kiterjesztik a hívők. Az, és az ilyen hiedelmekkel szemben Isten saját magára esküszik s mond ellene a száműzötteknek (s ha vannak ilyen gondolataink, akkor nekünk is): ‘Életemre mondom, hogy nem fogjátok többé ezt a közmondást mondogatni Izráelben! Mert minden lélek az enyém: az apák lelke is, meg a fiak lelke is az enyém. Annak a léleknek kell meghalnia, aki vétkezik.’
Ha valaki vétkezik, ez a halál. És mi az élet?
‘Ha valaki… rendelkezéseim szerint él, törvényeimet megtartja, és hűségesen teljesíti: az ilyen ember igaz, ő élni fog.’ S ez az, ami teljességgel felfoghatatlan Ezékiel sorstársai számára. Érthetetlen, mert nem illik bele abba a képbe, amelyet Istenről magukban kialakítottak. Nem illik bele még akkor sem, ha a próféta világosan hirdeti: Istent kell mindenekfölött félni, tisztelni és a felebarátot kell mindenek előtt szeretni. Ez a rövid summája azoknak az isteni rendelkezéseknek, amelyeket a prófétai igehirdetés háromszor is megismétel. Megismétel úgy, hogy mondataiból nyomatékosan kihangsúlyozódik: kenyeréből ad az éhezőknek, és a mezítelent felruházza.
Ez az egyik oldal: ha a bűnös – legyen az az apa vagy a fia – megtér, s törvény és igazság szerint él, akkor élni fog. Ez pedig a másik: ha az igaz, kegyes ember – legyen az az apa, vagy a fia – eltér az igazságtól, és álnokul él, hűtlenségéért meg fog halni.
Ezt pedig emberi ésszel, bölcsességgel vagy bármiféle teológiai-kegyességi megfontolásból nem lehet megérteni. Mint ahogyan ilyen módon belátni Jézus Krisztus szavai sem az utolsó ítéletről:
‘Amikor pedig az Emberfia eljön az ő dicsőségében, és vele az angyalok mind, akkor odaül dicsősége trónjára. És összegyűjtenek eléje minden népet, ő pedig elválasztja őket egymástól, ahogyan a pásztor elválasztja a juhokat a kecskéktől. A juhokat jobb keze felől, a kecskéket pedig bal keze felől állítja.’
‘Akkor így szól a király a jobb keze felől állókhoz: Jöjjetek, Atyám áldottai, örököljétek azt az országot, amely nektek készíttetett a világ kezdete óta. Mert éheztem, és ennem adtatok, szomjaztam, és innom adtatok, jövevény voltam, és befogadtatok, mezítelen voltam, és felruháztatok, beteg voltam, és meglátogattatok, börtönben voltam, és eljöttetek hozzám. Akkor így válaszolnak neki az igazak: Uram, mikor láttunk téged éhezni, és enned adtunk volna, vagy szomjúhozni, és innod adtunk volna? Mikor láttunk jövevénynek, és befogadtunk volna, vagy mezítelennek, és felruháztunk volna? Mikor láttunk betegen vagy börtönben, és elmentünk volna hozzád? A király így felel majd nekik: Bizony, mondom néktek, amikor megtettétek ezeket akárcsak eggyel is a legkisebb atyámfiai közül, velem tettétek meg.’
‘Akkor szól a bal keze felől állókhoz is: Menjetek előlem, átkozottak az örök tűzre, amely az ördögnek és angyalainak készíttetett. Mert éheztem, és nem adtatok ennem, szomjaztam, és nem adtatok innom, jövevény voltam, és nem fogadtatok be, mezítelen voltam, és nem ruháztatok fel, beteg voltam, börtönben voltam, és nem látogattatok meg. Akkor ezek is így válaszolnak neki: Uram, mikor láttunk téged éhezni vagy szomjazni, jövevénynek vagy mezítelennek, betegen vagy börtönben, amikor nem szolgáltunk neked? Akkor így felel nekik: Bizony, mondom néktek, amikor nem tettétek meg ezeket eggyel a legkisebbek közül, velem nem tettétek meg. És ezek elmennek az örök büntetésre, az igazak pedig az örök életre.’
Ezékiel igehirdetésére a kortársak válasza: ‘Nem következetes az Úr’, s tartok tőle, hogy Jézus igéire gyakran a miénk is ez. Történt, történik pedig ez azért, mert az ember önerejéből képtelen volt és képtelen maradt belátni azt, hogy a kegyességét, a hitét az Úr az embertársaihoz való viszonyában méri meg. A régiek azt gondolták, hogy számukra éppen elegendő a választott néphez való tartozásuk tudata, a törvény betű szerinti betartása, megtartása; mi pedig ismételten úgy véltük, hogy az egyházhoz való kötődésünk, az őseink hitéhez való – különben: megható – ragaszkodásunk biztosítja testünk és lelkünk békességét, az örök üdvösséget: az életet.
S Jézus Krisztus éppen ezért, éppen itt hív bennünket perbe. Perbe hív a hívők közösségeként és személyesen is megszólítva: milyen hitetlenségünk, hűtlenségünk vezetett oda, hogy elerőtlenedett egyházi életünk, s több mint katasztrofálissá lett társadalmunk erkölcsi állapota? Mi van velünk, mi van gyermekeinkkel, unokáinkkal, a csődbe jutott házasságokkal, a magukra maradt öregeinkkel, akiknek a csöndes panasza nem jut el hozzánk, de eljut Istenhez? Mi van azokkal a lelki sebekkel, amelyeket elhibázott változtatások okoztak embertársainknak, de amelyeket mi nem gyógyítottunk be?
Mi van? – sorolhatnánk tovább azokat a szomorú tényeket, elkeserítő adatokat, amelyeket a magunk személyes tapasztalataiból csakúgy ismerhetünk, mint a hírközlő szervek híradásaiból, és amelyek valahogyan a mi fejünkre, a mi hitetlenségünkre szállnak vissza.
Mi van? – Csak nehogy belekezdjünk valamiféle erkölcsnemesítő kampányba, csak nehogy eljátsszuk az erénycsőszök tetszetős, de haszontalan szerepét! Ne tegyük, mert nem az erkölcseink romlottak meg, hanem Istenhez, Jézus Krisztushoz való viszonyunk, és ez rántott magával minket, szűkebb és tágabb környezetünket. S rántott olyan mélységekbe, ahonnét semmiféle emberi erőfeszítéssel, semmilyen szervezeti vagy egyéb reformmal nem lehet kilábalni. Kivezető út csak egy van: a megújulás, a megtérés útja. Az, amelyet Isten az élet prófétájának, Ezékielnek a szájába adott, hogy nekünk is hirdesse:
‘Térjetek meg, hagyjátok el vétkeiteket, akkor nem fogtok elbukni bűneitek miatt. Hagyjatok fel vétkeitekkel, amelyeket elkövettetek, és újuljatok meg szívetekben és lelketekben! Miért halnátok meg Izráel háza? Hiszen nem kívánom a halandó halálát – így szól az én Uram, az ÚR –, térjetek hát meg és éljetek!’
Mit használ keresztyénségem,
Ha nem aszerint élek,
Ha nincs igaz kegyességem,
És vétkezni nem félek;
Ha szívem földhöz ragad,
Feledem szép célomat,
S azt ki értem ment halálra,
Csak nyelvem s nem éltem áldja?
Mit használ énnekem a hit,
Ha azt csak szájjal vallom,
De nem termem gyümölcseit,
S a bűnt meg nem utálom;
Ha rajtam erőt vesznek,
S rabszolgájukká tesznek
Bűnös, önző indulatok,
S nekik ellent nem állhatok?
Lelkem hol lel nyugodalmat,
Ha zaklatja fájdalom?
Kibe vetek bizodalmat,
Ha a bűnnek súlya nyom,
Ha végórám közelít,
Ki vigasztal, ki segít?
Ki áll mellém az életben,
A halálban, ítéletben?
Ó segélj, hogy életemet,
Uram, néked szenteljem,
S minden cselekedetemet
Kedved szerint rendeljem!
Nyújts erőt a Jézusért,
Hogy meggyőzzek testet s vért,
Félve minden bűnt kerüljek,
S érdemedért üdvözüljek.
(448. ének)”

:
„Szentháromság ünnepe után
13. vasárnap
Így szólt hozzám az Úr igéje: Hogy mondhattok ilyen közmondást Izráel földjéről: Az apák ettek egrest, és a fiak foga vásott el tőle?! Életemre mondom – így szól az én Uram, az Úr –, hogy nem fogjátok többé ezt a közmondást mondogatni Izráelben. Mert minden lélek az enyém: az apák lelke is, meg a fiak lelke is az enyém. Annak a léleknek kell meghalnia, aki vétkezik. Ha valaki igaz, ha törvény és igazság szerint él: nem eszik a hegyeken bemutatott áldozatból, nem tekint föl Izráel házának bálványaira, nem teszi tisztátalanná felebarátja feleségét, és nem közeledik asszonyhoz tisztulása idején, senkivel sem kegyetlenkedik, visszaadja adósának a zálogot, nem rabol el semmit, kenyeréből ad az éhezőnek, és a mezítelent felruházza, uzsorát nem szed, kamatot nem vesz, tartózkodik az álnokságtól, igazságosan ítélkezik a peres felek között, rendelkezéseim szerint él, törvényeimet megtartja, és hűségesen teljesíti: az ilyen ember igaz, ő élni fog! — így szól az én Uram, az Úr. (Ez 18,1–9)
RABSÁGBÓL SZABADSÁGBA
Jézussal találkozni olyan, mint amikor forgószél söpör végig valahol, és mindent felforgat. Jézussal találkozni annyi, mint valaminek a végén, és ugyanakkor valami újnak, valami egészen másnak az elején állni. Jézussal találkozni katarzis, megtisztulás, amikor az ember érzi, hogy meg tud szabadulni mindattól a rossztól, ami nyomasztja az életét, és óriási erőt érez az új elkezdéséhez. Jézussal találkozni olyan ajándék, amely mindent könnyűvé, egyszerűvé tesz. Ennek az ajándéknak megörül az ember, a hátizsákjába teszi. Az a tudat, hogy valami páratlan kincs van a birtokában, egyszerre megváltoztatja az életét. Könnyebben veszi az akadályokat, addig fontos dolgokat jelentéktelennek lát, és olyanoknak látja meg az értékét, amelyeket addig észre sem vett. A Jézussal való találkozás olyan, mint meglátni, megtalálni az egyetlen jó utat a labirintusban. De aztán az ember – hisz ember – hozzászokik ehhez az újdonsághoz, megszokja az ajándékot. Már nem páratlan kincsnek látja, csak egy fontos, szükséges dolognak, amely azonban egyre nehezebb lesz, egyre nagyobb tehernek tűnik. Amely immáron nem új erőt és lendületet ad, hanem lassítja, sőt egyenesen akadályozza a haladást. Amely teher, és amelyet egyszerűen kitesz a hátizsákjából – az út mellé. Igen, valami ilyesmi a mi keresztény életünk. A Jézussal való találkozás, a megtérés kezdeti lelkesedéséből, eufóriájából visszazökkenünk a hétköznapokba, amelyek szürkesége, egy-hangúsága elfásít, vagy éppen a nehézségei térítenek el a jó útról.
A Szentháromság ünnepe utáni hosszú időszakot az ünneptelen vasárnapok idejeként szokták emlegetni. De a bibliai József tarka köntöséhez is szokták hasonlítani, ahol a tarkaság nem összevisszaságot jelent, hanem a mezők tarka virágaihoz hasonlóan színes epizódok együttesét. A megváltott ember eligazodást találhat itt életének sokféle problémája között. Útmutatást nyújt ahhoz, hogyan kell keresztényként élni, hogyan kell keresztény emberként helytállni, és megfelelni a kihívásoknak. Ennek az időszaknak a liturgikus színe a zöld. A zöld, a viridis a ver, a tavasz szóból származik. A zöld a beteljesedést ígérő tavasznak, a reménynek a színe. Az élet zarándokútjait járva ebben a bizakodó reménységben kell élnünk és járnunk, és akkor képesek leszünk meglátni, megtalálni problémáinkra a megoldást, kérdéseinkre a választ.

A saját, egyéni felelősségünk tehát, hogy egy idegen világhoz hasonulunk‑e, amely a szabadság jegyében nem követi Isten törvényeit, vagy pedig Isten törvényei szerint éljük életünket igazi szabadságban, amelyhez állandó segítségünk, erőforrásunk van: Jézus Krisztus. Ennek az erőforrásnak, a megújulást, a beteljesedést magában foglaló ígéretnek a szimbóluma a liturgikus zöld szín, amely megmutatja az utat a rabságból a szabadságba. Tekintetünket oda vonzza, ahol a válasz van, hiszen a testté lett Ige a válasz minden kérdésünkre, és a megerősítés a bizonytalanságban. Jézusra rátalálhatunk minden nap. Ott van minden elágazásnál, ahol döntenünk kell, merre folytassuk utunkat. A vele való találkozás pedig igazi ünneppé varázsolja az egyhangú hétköznapokat is.”

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                       \\\\\\/////
                       /  _   _  \
                      (| (.) (.) |)
 ___________________.oOOo__( )__oOOo.___________________
|                                                       |
|                Tommyca - Szakács Tamás                |
|                 az A-T&T  páros tagja                 |
|                                                       |
|         Felsőpetényi Evangélikus Egyházközség         |
|        2611 Felsőpetény,  Ságvári Endre u. 12.        |
|                   (35) 360-037   (Lelkészi Hivatal)   |
|                   (30) 426-5583  (T)                  |
|                                                       |
|                  tommyca@freemail.hu                  |
|              http://www.extra.hu/Tommyca              |
|___________________.oooO_______________________________|
                    (   )        Oooo.
                     \ (         (   )
                      \_)         ) /
                                 (_/