Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@freemail.hu>
Címzett: "Tibor Fabiny" <fabiny_tibor@hotmail.com>; "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>; "FraterNet Lelkészek" <fraternet-lelkeszek@lutheran.hu>; "János Zsuzsanna" <zsuzsa.janos@lutheran.hu>; "Vili" <vfischl@dpg.hu>
Elküldve: 2004. augusztus 28. 1:52
Tárgy: Ézs 54,7-10. - A pillanattól az örökkévalóságig - Szentháromság u. 12.

Kedves ’Szempillantók és Örökifjak’!

Egy pillanatra jelentkezem, de abban a reménységben, hogy örök üzenet hírnökei lehetünk e vasárnapon is…

Vázlatkísérlet:
Cím: A pillanattól az örökkévalóságig
Szempillantás
Örökkévalóság
Szüntelen hűség
A vázlathoz:
Talán rendhagyó módon választottam címet (és a vázlatpontok címét), de a textus alapján az  ötlöttek szemembe, mint Isten kegyelmes cselekvésének jellemzői…
Különböző hosszúságú időszakaszok vannak életünkben. Vannak pillanatok, amik felett elrepülünk. Vannak rövidebb időszakok, amelyek idejét könnyen kivárjuk — és vannak hosszabb időszakok, amelyek már némi türelmet igényelnek tőlünk. Szélsőséges esetben egész örökkévalóság lehet megvárni valaminek a végét — ennek ellenére az ilyen idők is le szoktak járni. Ám az örökkévalóság valami más, ott az emberi fogalmaink csődöt mondanak — oda csak az Úr fogalmai hatolhatnak be…
Szempillantás
Szempillantásnyi az elhagyás — nem árt tudatosítani magunkban, hogy bármennyire is gyötrődünk, bármilyen elviselhetetlennek és végtelennek érezzük a szenvedések idejét, mégis csupán egy szempillantásról van szó…
Itt kiváló lehet  példája  angol vértanúról, aki visszamegy a kötélre, miután első kivégzési kísérletekor elszakadt…
Örökkévalóság
És az ellenpont: a szempillantási elhagyatottságért cserébe az örökkévalóság! Ezért érdemes  számára visszamenni a kötélre, de nem megtagadni Krisztust!
Sok nyomorúságunk épp abból adódik, hogy a pillanatnyi—örökkévaló megkülönböztetést nem tudjuk megtenni, hogy nem tudjuk mindennél, azaz az életünknél is fontosabbnak tartani Isten országát! A keresztyénség európai  és hazai egyházunk létszámban és hitben egyaránt romló állapota épp azért van, mert nincsenek ilyen ink…
Szüntelen hűség
Az örökkévalóság mellett érdemes egy másik  jelzőt felemlegetni: szüntelen. Az örökkévalósághoz képest talán abban állapíthatunk meg különbséget, hogy ez nem csupán időfeletti, hanem egyúttal idői is. Azaz: míg az üdvösség  az örökkévalóság (amellett is, hogy már itt előzetest kapunk belőle), addig Isten hűsége ebben a világban is megnyilvánul és elkísér. Számtalanszor tapasztalhatjuk meg ugyanis életünk során, hogy ha mi hűtlenek vagyunk is, Ő hű marad!
Vázlatkísérlet:
Cím2: Elhagyott és összegyűjtött
Harag és büntetés
Hűséges irgalom
Megingathatatlan szövetség
A vázlathoz:
Az alternatív lehetőség nem feltétlen szól teljesen másról, mint az előző vázlatpróba, sőt — mi más is lehetne a textus üzenete? Mégis természetesen lehetséges másfajta feldolgozás, másfajta rendezőelvre fűzés…
Harag és büntetés
Izráel életében konkrétan megnevezhetők a fogság okai. Könnyű rá hivatkozni, és elrettentő példaként felmutatni. Ne higgye azonban senki, hogy ma másképp lenne, saját életünkben ne volna érvényes! A bűnök következményekkel járnak, és büntetéssel. Akik elhagyják Isten tetszését, akaratának követését, és megtagadják az engedelmességet. Akkor sem volt feltűnőbb a szövetség elhagyása, mint ma. És akkor sem tagadták jobban, mint ma. És akkor sem volt elkerülhető az ítélet — akárcsak ma…
Hűséges irgalom
Ha nem kerülhető el az ítélet, akkor viszont miben reménykedhetünk?  Isten irgalmában és hűségében — amely egyáltalán nem ! Természetellenes, azaz ellenkezik természetünkkel — hiszen természetünk a bűnre hajt, így ezzel kell szembeszállnia annak az irgalomnak, amely mégis hűségesen kitart a parázna asszony mellett, egészen a Golgotáig menően.
Megingathatatlan szövetség
Mi ennek a szeretetnek az alapja? Valami jó mégis van bennünk? Nem! Az ember szíve születésétől gonosz — ezt az Úr maga állapította meg Nóé idejében. Ennek ellenére megkötötte mindannyiunkkal a szivárvány szövetségét. E szövetség az egyetlen alap, amely Isten kezét megköti — pontosabban az irgalomhoz köti…
Gondolatok az ige kapcsán:

A gyülekezet tagjai között bőven van özvegy, és sajnos szép számmal vannak elhagyottak is. Szól nekik is a biztatás-vigasztalás. Elsősorban mégsem erről van szó. Ahogyan nem a zsidó nép fogságáról szól ma az ézsaiási ige, úgy nem is az özvegyekről és elhagyottakról. A prófécia sokkal egyetemesebb ígéretet rejt — amely számunkra is drága kincs lehet, ha hittel fogadjuk. Ábrahám atyasága testi értelemben nem vonatkozik ránk természetesen, azonban Pál világosan tárja elénk, hogy ő minden hívők atyja… Mutatja ezt az általánosabb értelmet az is, hogy a Nóéval kötött szövetség nem egy kiválasztott népre érvényes csupán, hanem az egész emberiségre. Nem véletlen, hogy a fogság népe felé szóló vigasztalás ilyen egyetemes érvényű már akkor — ma pedig végképp egyértelmű, hogy a Krisztusban kötött szövetségnek mindenki tagja lehet az Ábrahám hite alapján!
Kommentárok:

:
„Iz 54,4-10.
Jeruzsálem ne féljen többé, mert az Úr örökre szóló szeretetszövetséget köt vele a fogság rövid időszaka után.”

:
„Iz 54,10
Az Isten itt megigéri választott népének, hogy tőle kegyelmét többé nem vonja el, és az engesztelés békeszövetségét többé nem töri fel, valamint Noé napjaiban hasonlóképen megigérte, hogy az embereket vízözön által soha többé nem fogja elpusztítani. A választott nép itt csak annyiban értetik, a mennyiben előképe a keresztény egyháznak, Ábrahám lelki gyermekeinek (Rom. 9,7.); mert a földi Izraelre lerontott még egyszer az Úr haragja, midőn Krisztus elvettetése miatt az egész világon szétszóratott; csak a szellemi Izrael, az anyaszentegyház, Ábrahám lelki gyermekeinek gyülekezete áll az Istennel örök, felbonthatlan szövetségben.”

:
„Jesája 54,7
Isten haragja csak pillanatnyi; v. ö. Zsolt. XXX,6. Noha a száműzetés évei végtelen hosszúnak látszottak, csak rövid epizódnak számítanak Izráel hosszú történeti útján.
Jesája 54,9
A vigasznak még egy másik kifejezése.
Jesája 54,9
Azaz a száműzetés és a vigasz. A száműzetést összehasonlítja az özönvízzel és a vigaszt az isteni ígérettel, hogy nem lesz többé vízözön.”

:
„Ésa. 54,1–10. Az ‘elhagyott asszonyt’ visszafogadja az Úr.
Deuteroésaiás könyvének tartalmi és formai szempontból egyaránt egyik csúcspontja ez az igeszakasz. Az 1. vers a himnuszok hangján ujjongásra szólítja fel a megszemélyesített, nőalaknak elképzelt Jeruzsálemet. A háttérben a nemzeti panaszének áll: Jeruzsálem ‘meddő’, mint hajdan Sára volt, Gen 16:1; Gal 4:27. ‘Elhagyta’ férje, 7. vers, a fogságban megszűnt a ‘házasság’ Isten és a nép között. De a panasz ujjongásra fordul: lesznek még Jeruzsálemnek ‘fiai’, hazamennek a foglyok és úgy elszaporodnak, hogy új és nagyobb ‘sátrat’ kell építeni, 49:18–21; 51:1–3; Zak 5:2–9. A terjeszkedés békés jellegű lesz: a nép elfoglalhatja ősei földjét, sőt szomszédai területeit is, melyek ellenséges pusztítás miatt lakatlanok.
A 4–8. v. külön egység. Az egyéni panaszénekekből ismert üdvígérettel kezdődik: Ne félj! A panasz újból csak a feleletből látható: Izráelt ‘elhagyta’ Isten, megvetett feleséggé vált. Itt prófétai (hóseási, jeremiási és ezékieli) tradíciókra épít Deuteroésaiás. De Isten szívében változás történt. Visszaemlékezik ‘ifjúkori’ feleségére, Péld 5:18; Jer 2:2.3; Mal 2:14; arra, hogy hogyan választotta ki Izráelt, de arra is, hogy mennyi ‘szégyen’ érte Izráelt. A szégyen a szenvedés ‘belső oldala’. Az egyiptomi fogság az ‘ifjúságod szégyene’, a babiloni fogság ‘özvegységed gyalázata’. Mindez elmúlt. Isten, aki nemcsak a világot, hanem népét is alkotta, ‘megváltja’ népét a fogságból (lásd: 41:14-nél). A próféta olyan nagynak látja ezt az irgalmat, hogy ehhez képest a fogság csak rövid pillanatnak tűnik, Zsolt 30:6. Nem örökre ‘rejtette el arcát’ népe elől, Zsolt 30:8; 104:29; 143:7. De szeretete és irgalma örök!
A 9–10. v. Izráel történetén túlra, az özönvízhez nyúl vissza. Párhuzamos az özönvíz története a babiloni szabadítással abban a tekintetben, hogy a kegyelem ingyenes, nem érdemből való, Gen 8:21. De párhuzamos abban is, hogy mindkettő univerzális érvényű, az egész emberiségnek szóló. Majd a himnuszokból ismert módon – melyek a teremtő Istent dicsérik, aki olyan bölcsen teremtette a földet, hogy az nem inog, Zsolt 93:1; 96:10; 104:5 – a hegyek és halmok szilárdságához hasonlítja Isten a maga szeretetét és irgalmát. ‘Béke-szövetséget’ köt népével, azaz nemcsak egyszeri szabadítást ad, hanem mindig népével marad.”

:
„a. Izráel szabadulása (54. rész)
(1) Izráel számbeli növekedése. Izráelben a asszonyra lenéztek, mert a gyermekek segítettek a házi munkában, és később támogatták idős szüleiket. A termékenység mindig Isten áldásának jele volt. Pl. amikor Annának nem születtek gyerekei, nagyon megalázottnak érezte magát, de amikor az Úr fiút adott neki, örömmel énekelt (1Sám 1:1-2:10). Izráel olyan volt, mint az asszony, akinek nincsenek gyerekei, és ezért állandóan gyászol. De Isten — szuverenitása és kegyelme folytán – képes lesz arra, hogy Izráelnek sok legyen. Ezért énekel és majd. Jeruzsálem, mely valamikor elhagyatott és gyászoló város volt (JSir 1:1-5), újra be fog népesülni, és pezsegni fog benne az élet. Ahhoz a nomád családfőhöz hasonlóan, akinek olyan sok gyereke van, hogy ki kell bővítenie hogy mindenki beférjen, Izráel megsokasodnak, és még idegen is mert nem lesz elég helyük saját hazájukban.
(2) Izráel összegyűjtése. újra össze fogja gyűjteni Izráelt, ahogy egy férj visszaveszi A nemzetnek nem kell (vö. 41:10, 14; 43:5; 44:2, 8) a miatt, mert nem lesz többé elhagyatott és kiszolgáltatott, mint az özvegyek. mint egy (vö. Jer 3:14; 31:32; Hós 2:18), újra magához veszi feleségét, Izráelt. Ő a és (vö. Ézs 54:8; lásd magyarázat a 41:14-nél), és ő vagyis teremtője és fenntartója. Az Úr egy népét. Bár itt nem olvassuk, Ézsaiás korábban már többször is leírta ennek okát: mindez a nép bűnei miatt történt (vö. 50:1), és mert Isten betartja szavát. De nagy (54:7) és  (, ‘hűséges szeretet’, 8. v., vö. 10. v.) helyre fogja állítani a népet. Az a amíg Isten (vagyis elhagyta Izráelt bűne miatti ellentétben áll szövetségi hűségének időtartamával.
(3) Izráel biztonsága. Az özönvíz után, melyben Isten kiöntötte haragját a romlott világra, az Úr megígérte, hogy soha többé pusztítja el a ugyanilyen módon (1Móz 9:11). Isten szintén megígérte, hogy eljön a nap, amikor Izráelt. Az ilyen állítások arra utalnak, hogy Ézsaiás az ezeréves országról beszélt, és nem a babiloni fogságból való visszatérés idejéről, mert a fogság utáni időszak óta is sokat szenvedett a nemzet Isten haragja miatt. Még ha Isten meg is bünteti a világot újra, mint az özönvíz idején, (; vö. 8. v.) és soha nem szűnik meg. A (melyet említ az Ez 34:25; 37:26 is) arra az ígéretre utal, amit Isten éppen most tett. Isten maradandó békességet ad népének (vö. Ézs 9:6; 32:17-18; 54:13; 55:12; 66:12; Jer 30:10; 33:6, 9; 46:27).
(4) Izráel békés jövője (54:11-17). Jeruzsálem, a város, sok bajon ment át, amit az író nevez. Senki sem vigasztalta meg (vö. JSir 1:2, 9, 15-17, 21). De az Úr a várost fogja építeni, ami jelzi törődését és azt, hogy igen megbecsüli a várost.
Az izráeliek mindig nagy fontosságot tulajdonítottak gyermekeik nevelésének. Sokan azt akarták, hogy gyermekeik hűségesek maradjanak az Úrhoz, és ne a körülöttük lévő pogány világ vezesse őket. Az ezeréves országban a gyerekek magának a és az ő élvezik (vö. magyarázata 10. versnél). Az fog uralkodni (vö. 33:5; 46:13; 58:8; 62:1-2), és a jeruzsálemieknek többé, mert az Úr megvédi őket 
Az ezeréves királyságban egyetlen nemzet sem bánthatja Izráelt, mert az Úr így rendelkezett. A nemzetek az ő szavára emelkednek föl vagy süllyednek le. Isten megengedte, hogy (Babilon) legyőzze népét, de ez többé nem fog előfordulni. Béke és biztonság azoknak, akik bíznak.”

:
„54. FEJEZET

1. A helyreállítás áldásai (54,1-6)
2. Irgalom gyakorlás (54,7-10)
3. Jeruzsálem földi dicsősége (54,11-14)
4. Jahve megtartja és megvédelmezi népét
A kereszt után az éneklés. Micsoda éneklés lesz a földön, amikor ‘reám tekintenek, akit átszegeztek’ (Zak 12,10)! Izráel egy napon meg fogja ismerni az Ézs 53 teljes jelentését, és amikor Őt végül elismerik, a végtelen kegyelem által a helyre-állítás dicsőségét és áldásait kapják jutalmul. Bőség és hűség lesz az eredmény. Izráel ifjúsága szégyenének és hosszú özvegységének vége szakad. Örök jóindulat lesz boldog részük. Izráel félelme és szomorúsága elmúlik, mert Ő az ‘életét halálra adta’ (Ézs 53,12).”

:
„(d) Sion, anya és jegyes (54,1-17). Az előző költemény csendes aggódását felváltja a Sion iránt érzett gyöngédség (vö. D. J. A. Clines:  [® 46] 44). Az 1-3. versekben ötvöződik a himnusz és a prófétai ígéret; a 4-6. versek üdvösségprófécia; a 7-10. versek vita, amelyben a figyelem átkerül a házasságról és az otthonról a világra; a 11-17. versek két üdvösség ígéret. Ezek az egységek gondosan össze vannak illesztve: az 1.5.7.10. versek végén egyre hangsúlyosabb konklúziók révén, valamint az anya (1-3. v.), feleség (4-6. v.), szeretett személy (7-10. v.), város (11-17. v.) képének egymásután következésével — vö. W. A. M. Beuken: 19 (1974) 29-70. Dtlz, Ezekieltől eltérően a várost nem befele fordulónak, a templomra irányulónak látja, hanem kifele, a világ felé tárulónak. Túltekint a mózesi szövetségen, amely Izraelt elkülönítette a többi nemzettől, a Noéval kötött, egyetemes irányultságú szövetség felé (7-10. v.).
Végig erőteljes imperatívuszokkal és dallamos paronomasiákkal találkozunk. A Jahve—jegyes kép (44,14, 50,1) ötvöződik a meddő asszony jól ismert bibliai motívumával: Sára (Ter 15,2; 16,1), Ráchel (Ter 29,31), Mánue felesége (Bír 13,2) és Anna (1Sám 1,2). Mindannyian Isten különleges ígérete nyomán szültek gyermeket. Az elnéptelenedett Jeruzsálem is újból lakottá lesz számos gyermeke által, ha követi elődei hitét. Azok, akik az ígéret földjének területét lakták (Zsolt 44,3). Az üdvösségprófécia ezen ünnepélyes bevezetője után (41,10; 43,1.5), Izrael bíztatást kap, hogy elfelejtheti ifjúsága ‘szégyenét’, fogság előtti hitehagyását (50,1). Isten teremtő ereje megváltó szeretete miatt létezik (Stuhlmueller: 115-122). 7-8. A Ter 6,6; 8,21-22 titokzatos teológiájával találkozunk, amely szerint Isten megbánta azt, amit tett, vagy Óz 2,19-25; 11,1-12-ével, ahol Isten nem tudja elküldeni magától jegyesét, noha az többször is házasságtörést követett el. A héber szöveg szembeállítja a fogság ‘rövid’ idejét Isten nagy irgalmával (Clifford: 183). Az utolsó sorban visszacseng Jer 31,3-ból az örök vö. 5, 44-64. A P hagyománynak megfelelően Dtlz a fogságot a vízözönhöz hasonlítja; mindkét katasztrófát az Isten szavával szembeni engedetlenség váltotta ki. Noha Isten megígérte Noénak, hogy nem fog még egyszer bekövetkezni egy ilyen szörnyűséges katasztrófa (Ter 9,11-17), valami hasonló történt a fogságban! Ez a ‘békeszövetség’ (Szám 26,12; Ez 34,25; 37,26; Mal 2,5) az egész világmindenséget szorosan egyesíteni fogja összhangban és boldogságban (44,28), a szóban bennfoglalt teljesség értelmében. Ez 37,26-tól eltérően Dtlz nem köti össze a mondatot a templom felépítésével.”

:
„AZ ÚR SZOLGÁI MIND TANÍTVÁNYOK
Ézsaiás 54.
Az özvegy és elhagyott, a sajgó szívű asszony szégyenének vége. A meddő körül nyüzsögnek a fiak. A sátorponyvákat jól ki kell használni, legyen minél tágasabb, s körülötte legyen elég helye a hirtelen megszaporodott családnak. Innen visszatekintve az elhagyottság, az Isten arcának elrejtőzése csak pillanatnyi volt, összevetve az irgalom kiáradásának csodálatos idejével. A cél érdekében a halmozódó hasonlatok még ellent is mondanak egymásnak (özvegy — elhagyott). A cél pedig az, hogy megízleltesse az összegyűjtés új üdvkorszakának telítettségét a kegyelemmel. Olyan ez, mint a Noé idejének új kezdete (9k).
Luther és Kálvin egyaránt a Krisztus halálának és feltámadásának a próféciáját ismerte fel abban, hogy az 53. fejezet mondanivalóját az 54. fejezet mondanivalója követi. — Bizonyos, hogy a prófétai könyv végső kiformálóinak határozott felismeréseik voltak a helyettes szenvedésről az Isten tervében, ha a két fejezetet ilyenképpen sorolták be.
Eltekintve most a helyettes elégtétel fogalomkörétől, a szenvedésnek lehet jövőt munkáló értéke és súlya, ha az Isten azzá teszi: ‘Mert a mi pillanatnyi kis szenvedésünk minden mértéket meghaladó nagy, örök dicsőséget szerez nekünk’ (2Kor 4,17). S nem érdemek szerzése végett, mégis ‘Most örülök a tiértetek elviselt szenvedéseimnek, és testem elszenvedi mindazt, ami a Krisztus gyötrelméből még hátravan, az ő testéért, amely az egyház’ (Kol 1,24).
A vihartépte és vigasztalan ígéretes időknek néz tehát elébe. Ha azután a küzdelmes új kezdet népe visszagondolt a ragyogó fényű próféciákra, nem vonta soha kétségbe, hogy mind igazak és ámenek. Sőt legyőzhetetlen szilárdságot adott nekik, amiről lepattant az ármánynak minden kilőtt nyila. A 14-17. versek beszélnek a várható küzdelmekről és nehézségekről. Az ékkövek (12) nem a ragyogást, hanem a szilárdságot példázzák. Más a szerepük a mennyei Jeruzsálem esetében (Jel 21,18-21).
‘Fiaid mind az Úr tanítványai lesznek’ (13). Az ézsaiási tanítás legfőbb törekvése a tanítványság (8,16.50,4) kilépve a rejtettségből szétárad, s ezzel célhoz érkezik.
A gyülekezet jövendője hasonlóképpen képzelhető el: minden tagja tanítvány. Nem önmagukat hirdetik; csak szolgák a Jézusért (2Kor 4,5).”

:
„Olyan béke, mint a folyó (54,1-55,13)
A ()talán az Ószövetség leggazdagabb szava. Ezzel a szóval áldották meg a papok a népet az Úr nevében, és ezzel a szóval köszöntötték és áldották meg egymást az emberek, ahogy a zsidók körében ma is szokás. A a teljességet jelenti, a szövetségi áldások összegződését, mindazt a jót, amit Isten megígért. A gyakorlatban azonban ez a béke igencsak tünékeny dolog, mert az Istennel való helyes kapcsolaton nyugszik. Ahol ez a kapcsolat nem megfelelő, ott a béke elveszett. ‘Nincs békességük a bűnösöknek’ (48,22).

4Móz 6,24-26; 1Sám 25,6.

Az előző fejezetek arról a békéről beszéltek, amely után mindenki őszintén vágyakozott. Az eljövendő Messiás a ‘Békesség Fejedelme’ lesz (9,5). Örökké tartó békét fog elhozni (9,6). Az idők végén az Úr maga fog békét teremteni (26,12). De addig is belső békét tartogat azok számára, akik benne bíznak (26,3). Egy napon majd Sion is megtapasztalja ezt a békét; ez az 52,7 örömüzenete. De ez a teljes és zavartalan béke csak akkor valósulhat meg maradéktalanul, amikor helyreáll a kapcsolat Isten és népe között. Először a bűn problémáját kell rendezni, mégpedig olyan módon, hogy az Isten teljes megelégedésére szolgáljon. Ahogy az 53. fejezetben láttuk, pontosan ebben rejlik a Szolga művének lényege. Az 53,5 tanúságtevői már tudják, hogy Istennel való kapcsolatuk nem saját cselekedeteik által rendeződött, hanem azáltal, amit a Szolga tett értük: ‘Ő bűnhődött, hogy nekünk békességünk legyen, az ő sebei árán gyógyultunk meg’. Tehát mire az 54-55. fejezethez érkezünk, az akadály teljesen elhárult az útból. Az isteni áldás zsilipjei kitárultak, és a béke úgy kezd áramlani, mint a folyóvíz. Izráel bizonyosságot kap afelől, hogy a béke, amely eddig saját engedetlensége miatt olyan sokáig elkerülte (48,18), mostantól fogva a Szolga műve által az övé lehet. Figyeljük meg a békére történő utalásokat ezekben a fejezetekben. Az Isten és népe közötti kapcsolat Istennek lesz, ami sosem inog meg (54,10). Ez a szövetség szerez Sion fiainak (54,13), és azokat, akik most még foglyok, fogják kivezetni (55,12), és abban a biztos tudatban, hogy új kor hajnala jött el, melyben Isten áldása korlátlanul árad. Egyszóval a az összekötő kapocs a két fejezet között, mely egyben mindkettőt összeköti az Úr Szolgájának negyedik énekével (53. fejezet). Az egész szakaszt örömteli éneklés fogja keretbe (54,1; 55,12-13), mely a megígért béke beteljesülését zengi.
Minden ígéret beteljesedik (54,1-17)
Ézsaiás tehát egy olyan békeszövetségben látta azt az eszményi jövőt, melyre mind ő, mind Isten hűséges népe vágyakozott, amelyben Izráel történelmének összes korábbi szövetségi ígéretei valóra válnak. Az 54. és 55. fejezetben két ilyen szövetséget tanulmányozhatunk. Azt az eseménysort kell magunk elé képzelnünk, amely a 39. fejezet óta egészen mostanáig fokozatosan bontakozott ki előttünk: Isten népe fogságban van (39,5-7), de többé már nincs ítélet alatt (40,1-2), sőt ellenkezőleg, az Úr Szolgájának műve folytán teljesen helyreállt a kapcsolata Istennel és élvezi szövetségének áldásait (52,13-53,12). Ahogy az 53. fejezet a Szolga engesztelő halálát Isten szemszögéből immár bevégzettnek tartja, úgy az 54. és az 55.fejezet is úgy tekint erre az eseményre, mint egy olyan új béke-szövetség alapjára, amely minden korábbi szövetség betöltése lesz.
Az első az Ábrahámmal kötött szövetség volt (54,1-3). nő (1), a (2) és említése mind-mind Ábrahám életkörülményeit és a neki tett ígéreteket idézik emlékezetünkbe. Sion terméketlensége a fogság idején éppúgy nem bizonyult akadálynak Isten ígéreteinek beteljesedésében, mint Sára meddősége. Ahogy Ábrahám idegen földön, sátorlakóként kapta az ígéreteket, ugyanúgy utódainak is a fogság bizonytalan körülményei között kellett ugyanezekbe az ígéretekbe kapaszkodniuk. Isten megtartja ígéreteit! Sion gyermekei újra birtokolni fogják, és újra be fogják népesíteni Júda azon a földön, amelyet Isten egyszer ősatyjuknak, Ábrahámnak megígért (vö. 51,1-3).

Az kifejezés a 3. versben azokra a Júdában található városokra vonatkozik, amelyeket a babilóniaiak pusztítása után idegenek foglaltak el.

A 4-8. versben található utalás az Úrra, mint Izráel alkotójára, férjére és megváltójára a sínai-szövetséget idézi. Ifjúkorában Izráelnek a szolgaság szégyenét kellett elszenvednie Egyiptomban; felnőttként az kellett hordoznia Babilonban. De ahogy a sínai-hegyi szövetségben az Úr eljegyezte magának menyasszonyul, úgy fogja ismét magához venni, és megújítani vele való kapcsolatát. Továbbra is férje és megváltója marad. A sínai-szövetség örökre érvényes.
A következő szövetség, amely elénk tárul a 9-17. versben, a kötött szövetség. Ez első ránézésre furcsának tűnik, hiszen időben visszafelé, az előző két szövetség előtti időkbe kalauzol minket. Az események logikai összefüggésében azonban kiszélesíti látomásunk határait, és a fejezet gondolatmenetét egy jelentős lépéssel előrébb viszi. A Noéval kötött szövetség ugyanis az egész emberi fajjal kötött szövetség volt (1Móz 9,8-17). Az özönvíz után Noé családja benépesítette a földet, új életet és áldást hozva a föld minden lakójának. (1Móz 9,17). Mindez egy egészen új dimenzióval gazdagítja azt a gondolatot, hogy Sion gyermekei jobbra is, balra is terjeszkedni fognak. Ez a szakasz a fogságot az özönvízhez, Sion gyermekeit pedig Noé családjához hasonlítja. Isten ugyanúgy fogja őket védelmezni, ahogyan Noét, hogy áldássá válhassanak az egész világ számára. Isten elkötelezettsége irántuk ugyanolyan erős és rendíthetetlen, mint egész teremtett világa iránt (9). Nem fogja elpusztítani őket, mert a teremtett világ megtartására és megáldására kötelezte el magát, és ehhez őket választotta eszközül.
Micsoda távlatok nyílnak meg előttünk a 11-17. versben – egy egész megújult világegyetem! És mindennek középpontjában Isten áll, az a pont, ahol menny és föld találkozik, és ahol Isten örökre jelen van népe között (11-17). Ez a város biztos menedéke, s egyben jutalmuk és a sok-sok szenvedésért, amit ki kellett állniuk Istenhez való hűségük miatt (17). Ézsaiás finoman, de egyértelműen minden idők legnagyobb Szolgájával kapcsolja őket össze. Ahogyan ő az Úr tanítványa volt (50,4), ugyanúgy Izráel is az (13). Nagy nyomorúságon mentek keresztül (11), ahogy Ő is (53,4). És ahogyan neki igazságot szolgáltat (50,8), úgy nekik is (17). Az a tökéletes Szolga nyomdokaiba lépnek. Osztoznak szenvedéseiben, és osztozni fognak dicsőségében is. Ők a Szolga ‘utódai’, áldozatának gyümölcsei (53,10), és Isten városa mindörökre az ő otthonuk lesz.
A lakoma nyitott (55,1-2)
Az 1. versben olvasható meghívást – az eddigiek fényében kell látnunk. Kivétel nélkül mindenkihez szól, hogy jöjjön és osztozzon ‘az Úr szolgáinak’ örökségében, amiről az imént volt szó. Isten városának kapuja nyitva áll. A lakomára mindenki hivatalos (vö., 25,6-8). Már csak az van hátra, hogy eljöjjenek a meghívott vendégek. Nincs szükség a belépőjegy ára ki van fizetve. És ahogy a metafora továbbvezet minket a 6-7. vers nyílt felhívásához, megtudjuk, hogy mi ez a pompás és ízletes étek. Nem más, mint a kegyelem és a megbocsátás, és mindez ingyen hozzáférhető, mivel már teljes egészében ki van fizetve (53,4-6.12).
Az örök szövetség (55,3-5)
Minderről a 3b-5 vers mint ről beszél, ami mindannak a beteljesedését fogja jelenteni, amit annak idején Dávidnak megígért az Úr. Amint a korábbi szövetségeket, úgy ezt az utolsót is egy egyértelmű jel alapján lehet majd azonosítani. A Noéval kötött szövetség jele a szivárvány volt (1Móz 9,13-16), az Ábrahámmal kötött szövetségé a körülmetélés (1Móz 17,9-14), a sínai-hegyi szövetséget pedig a vérrel való meghintés (2Móz 24,8) pecsételte meg. Ennek megfelelően az örök szövetségnek ‘örök jele’ lesz, amely nem más, mint az újjáteremtett világegyetem (13). Ebben a gondolatban csúcsosodik ki ez a két fejezet, a korábbi szövetségek áttekintése után. Az Isten és népe közötti utolsó szövetség nem eltörli, hanem beteljesíti a korábbi szövetségeket, méghozzá tökéletesen és teljesen. A Szolga művének végső eredménye mindazoknak a dolgoknak a teljes megvalósulása lesz, amelyeket Isten a kezdetektől fogva megígért. Istennek minden ígéretére őbenne van az ‘igen’ és az ‘ámen’ is (2Kor 1,20).
Ha mégoly tágas perspektíva tárult is elénk e lélegzetelállító tetőpont felé közeledve, a száműzetés fájdalmas kilátása akkor sem tűnik el szemünk elől. Azt a generációt, amelynek majd át kell ezt élnie, az 5. vers szólítja meg, mint Izráel maradékát, melyet Isten eszközéül választott. A 4-5. vers szorosan összetartozik; ahogy Isten Dávidot a tette, úgy fog tenni most népével, Izráellel is. Dávid legyőzte a körülötte élő népeket, és a saját, s ezáltal az Úr uralma alá vonta. A földjére visszatérő Izráel ugyanezt fogja tenni. De nem katonai hódító lesz, mint Dávid, hanem lelki. Istennek a nemzeten belül elvégzett munkája olyanná teszi Izráelt, mint egy mágnes, amely minden népet Isten országába vonz.

Ezt a megszólítást vö. a 40,27-tel, amely Jákóbot/Izráelt szólítja meg (ugyanígy, egyes szám, második személyben).

Bűn, bűnbocsánat és dicsőség (55,6-13)
Mindezt bizonyára nehéz volt megérteni egy olyan népnek, melynek a világa darabjaira hullott, összezsugorodott, nem kitágult. Túl hatalmas és túl nagyra törő látomás volt ahhoz, hogy felfogják; olyan hihetetlen, akár egy álom. Emberi értelmük — ugyanúgy, mint a miénk — korlátolt és alapvetően bűnös volt. Isten annyival magasabban voltak az ő gondolataiknál, amennyivel magasabban van Isten kitartó – nem álom vagy puszta képzelgés volt az, amit eléjük tárt. Ahogy a szikkadt föld feléled és termést hoz, amikor eső öntözi, olyan bizonyos, hogy Isten tervei megvalósulnak (10). amely által egykor a világegyetemet életre hívta – ismét kiárad, semmit sem veszítve erejéből. Semmi sem állhatja útját, semmi sem térítheti el előre kiszabott pályájától (11). Lesz majd egy új teremtés, egy új világ, s a fogságból való hazatérés lesz az első lépés az ehhez vezető úton (12-13). Az 55. fejezet feszült várakozással teli.
Ugyanakkor némi sürgetés is érződik a szövegből. Döntéseket kell hozni. A lakoma el van készítve, de a vendégeknek még el kell jönniük. A bűnbocsánat elérhető, de embernek el kell a saját és kell (6-7). Senkinek sem kell kívül rekednie, de a belépés nem kötelező, és a meghívás ideje egyszer lejár. Ézsaiás látomása itt evangelizáló jelleget ölt, ami még hangsúlyosabbá válik az 56-66. fejezetben. De mielőtt erre rátérnénk, vessünk még egy pillantást az útra, amit a 40. fejezettől idáig bejártunk!

Abból, hogy a 7. vers a  szólítja meg, arra következtethetünk, hogy ez a hitetlen izraelitákhoz szóló végső felhívás. Ld. 48,22 és a hozzá fűzött magyarázat.

A messze hangzó kijelentések Isten igéjének hatalmáról a 40,6-8-ban és az 55,10-11-ben mintegy zárójelet alkotnak a 40-55. fejezet egésze körül. Ez a nagy egység két, egymáshoz szorosan kapcsolódó részre oszlik (40,1-51,11 és 51,12-55,13), amelyekben több igeszakasz is szól az Úr Szolgájáról. Az első részben a Szolga még a perzsa Círussal felváltva szerepel. A másodikban Círus eltűnik szemünk elől, és egyedül a Szolga marad a színen. Ez a második rész, a ‘túláradó kegyelem’ jegyében, teljes egészében a Szolgáról beszél. Megértéséhez az 53. fejezet a kulcs, amely felfedi azt a rejtélyt, hogy a szent Isten hogyan bocsáthat meg a bűnösöknek. Istennek minden szövetségi ígérete a Szolgában teljesedik be, és az evangélium áldásai, melyeket az 55. fejezet kínál fel, az Ő halála révén áradnak ki. A könyvnek ez a két része — és különösen a második — ahhoz a fordulóponthoz juttat el minket, ahol Ézsaiás egész látomása más irányt vesz. Már csak egy rész van hátra, mely elvezet a végkifejlethez, az új ég és új föld megjelenéséhez a 65-66. fejezetben.”

:
„Szentháromság ünnepe után
12. vasárnap
Egy rövid szempillantásra elhagytalak, de nagy irgalommal összegyűjtelek. Túláradó haragomban egy pillanatra elrejtettem előled arcomat, de örök hűséggel irgalmazok neked — mondja megváltó Urad. Mert úgy teszek, mint Nóé idejében: Ahogyan megesküdtem, hogy nem árasztja el Nóé özönvize többé a földet, úgy esküszöm meg most, hogy nem haragszom rád, és nem dorgállak meg többé. Mert a hegyek megszűnhetnek, és a halmok meginoghatnak, de hozzád való hűségem nem szűnik meg, és békességem szövetsége nem inog meg — mondja könyörülő Urad. (Ézs 54,7—10)
RENDÍTHETETLEN HŰSÉG
Baranya sokszínű világának, gazdag földrajzi adottságának meghatározó pontja a  (Villány és Nagyharsány között). Immár 20 éve rendszeresen haladok el mellette szolgálati gépkocsimmal. Ha Mohács felől közelítem meg, mindig a megszokott, ám szemet gyönyörködtető látvány tárul elém. A hegy jellegzetes formát öltve magaslik ki környezetéből, s ott áll ősidők óta mozdulatlanul, a maga egyedülálló szépségében és természetes érintetlenségében. Siklós felől hazafelé menet viszont már másfajta — s bizony lehangolóbb — képet nyújt. Alkalomról alkalomra zsugorodni látom a hegyet. Nem csoda, hiszen ezen az oldalon már kíméletlen emberi beavatkozások nyomai fedezhetők fel. Kőbánya üzemel itt. Innen fejtik ki a szomszédos Beremend cementművének alapanyagául szolgáló mészkövet. Környezetvédők nemegyszer szót emeltek már e hegy épségének megóvása érdekében. Úgy tűnik, mindhiába. Az ipari-gazdasági szempontok mégiscsak elsőbbséget élveznek.
E meglehetősen furcsa kettősséggel szembesülve óhatatlanul is prófétai alapigénk jut eszembe. Érzékletes, kifejezően szép sorai elevenednek meg előttem, s szinte igazolódni látom drámai erővel:  Csakhogy e mondatnak nincs itt vége, mert így folytatódik:… Igénk megértése szempontjából pedig ez a fontosabb. Erre esik a hangsúly, innen kell kiindulnunk. Nem akárki, Isten maga szól így. S ez mindent megmagyaráz. E rendkívül szemléletes kép nem a puszta rideg valóságot hivatott ábrázolni. Sokkal mélyebbre mutat: nekünk, s állítja homloktérbe. Úgy, mint akit elsőrenden Ez Isten jellemzője, legfőbb tulajdonsága, legalapvetőbb sajátossága, amihez az ő esetében — s egyedül az ő esetében — méltán illik a jelző: Ha a képet vesszük alapul, ez azt jelenti: hatalom, melyre mindig, minden körülmények között támaszkodhatunk. Röviden így foglalható össze e prófécia mondanivalója, mely bizonyosan úgy hatott a maga korában Izrael népére, mint frissítő eső nagy szárazság után, vagy mint az első napsugár a hosszú éjszaka elmúltával, virradatkor.
Mindezek nyomán vizsgáljuk meg, miben is rejlik Isten töretlen hűségének titka? Először is abban, ami istenségéből fakad, hogy Változnak az idők, változik a világ, változik körülöttünk minden. Változunk mi magunk is. ő mindig ugyanaz marad. Persze nem valamiféle merev, élettelen mozdulatlanságban, hanem mint a mulandóságban. olvashatjuk néhány fejezettel előbb. Isten hűsége ezért védelmet, biztonságot nyújtó menedék a halandó ember számára. Ha úgy tetszik: hangzik a jól ismert, Luther által is feldolgozott zsoltár bevezető mondata. Áprily Lajos szavaival élve ezt úgy adhatnánk vissza: ‘S mikor völgyünkre tört az áradat, s már hegy se volt, mely mentő csúccsal intsen, egyetlenegy kőszikla megmaradt, egyetlen tornyos sziklaszál: az Isten’ (Menedék). Ennél meggyőzőbben és magával ragadóbban aligha lehetne szólni a hűségében igazi önmagát adó Istenről. Másodsorban arra is következtethetünk, hogy ő Azaz: állja a szavát. Nem tér el tőle. Nem vonja vissza. Nem gondolja meg magát. sőt valóra is váltja. Ezért bízhatunk az örök életben, s abban, hogy sorsunk jó kezekben van. Ezt kellett megérteniük a babiloni fogság után élőknek, hogy Istent mennyire köti hűsége népe iránt. Panaszai, kétkedései, szorongásai, lázongásai ellenére ugyanúgy szereti most is, mint régen. Sohasem hagyja el. Ezért emlékeztet megerősítésként az özönvíz után tett ígéretére, s ezért mondja: 
Milyen jó és megnyugtató érzés, hogy megbízhatóságon alapuló hűségére mi magunk is építhetünk! Történhet velünk bármi, bizonytalanná válhat sok minden körülöttünk, csalódhatunk emberekben is. Egy bizonyos: Isten velünk van, nem hagy magunkra, ígéretét megtartja. Ennek mozgatóereje pedig nem más, mint életünkön napról napra megújuló irgalma, jósága, szeretete, mely Jézus Krisztusban lett nyilvánvalóvá számunkra, s melynek igazságát Pál apostol szavai támasztják alá: (1Kor 1,9) Továbbá: …Isten (1Kor 10,13) Éppen ezért: (1Thessz 5,24) Végül, de nem utolsósorban azt szűrhetjük le igénk alapján magunknak, hogy Isten hűsége Nem lehet korlátozni, gátat szabni neki. Végigkíséri életünket, sőt túl is mutat azon. Az egész Szentírás erről tanúskodik. Ezt hirdeti a teremtett világ a maga csodálatos gazdagságával. Ez volt népének megtartó ereje többszörös hűtlensége ellenére is. Ez a hűség tartja fönn az egész világot, s vezérel egyéni sorsunk alakulásában is. Hűségét nem nélkülözhetjük. Nagyon is rászorulunk. Létünk szilárd alapja. Hiszen az emberiség a történelem folyamán már — ki tudja, hányszor? — elpusztíthatta volna önmagát. Isten irgalma, hűsége mentette meg mindannyiszor ennek rémétől. ‘Csak az Úrnak nagy kegyelme, hogy még nincsen végünk…’ Vajon nem itt, régi énekünk megrázó erejű szavaiban kell rádöbbennünk az igazságra, hogy Isten hűsége nélkül elveszettek vagyunk, hogy éppen ezért az számunkra életet jelent, reményt? Ahogy Juhász Gyula írja finom érzékenységgel: ‘A legsötétebb ég alatt, Isten, Téged találtalak. A legmélyebb örvény felett, Uram, én Téged leltelek. A csillagtalan éjjelen Egy láng lobog a lelkemen, Mint reves fában gyönge fény, De mégis élet és remény. Isten némán hozzám hajol, S engem idéznek valahol’ (De profundis). Hát ezért felülmúlhatatlan Isten hűsége, amit mi sem képes hívebben kifejezni, mint egy kórusmű szövege: ‘Hűséged végtelen, Atyám, nagy Isten, Elhat a mélybe, s az egek fölé, Irgalmad nem fogy a múló idővel, Ki voltál, az maradsz mindörökké. Hűséged végtelen, hűséged végtelen, Mindennap új áldás árad reám’ (kórusmű, 1. versszak).
Föltehetjük ezek után a kérdést, hogy Isten hűségének, mely immár a maga teljes egységében áll előttünk, milyen kézzelfogható hatása van mindennapi életünkre. Nem úgy vagyunk‑e sokszor, hogy ugyan hivatkozunk rá, de nemigen tudunk mit kezdeni vele? S azt mondjuk: hogyan is érhetnénk föl hozzá, hol vagyunk az ő hűségéhez képest? A maga nemében igaz is ez az állítás, hiszen maradéktalan hűségre az ember valóban nem képes. Ha őszinték vagyunk magunkhoz, csak azt látjuk, bizonyos ponton túl mennyire állhatatlanok tudunk lenni, s minden jó igyekezetünk ellenére is elkövetünk kisebb-nagyobb hűtlenséget. Talán nem mindig szembetűnően, de érezhetően. Ezt bűnbánattal be kell vallanunk. Isten hűsége azonban nem zárja ki az emberi hűség lehetőségeit, sőt táplálja és erősíti. A hűség emberi tulajdonság is. Mint Isten ajándéka a Sok szép példáját láthatjuk életünk folyamán.
Úrvacsorát osztottam a minap otthonában egy idős asszonytestvérünknek. Gyülekezetünk egyik oszlopos tagját ismerem benne. Sok jót és bölcsességet lehet tanulni tőle. Magam is sokat köszönhetek neki. Járni ugyan szinte már alig tud, betegágyhoz van kötve, fogy az ereje, mégis a hit derűje sugárzik tekintetén. Gondolatai mindannyiszor Krisztus, Isten ügye és szeretett gyülekezete körül forognak. Templomába, melynek azelőtt rendszeres látogatója volt, már nem jut el, lábai nem engedik, de imádságos szeretetével mindig ott van istentiszteletünkön. S alkalmanként, ha odaülök betegágya mellé, s nemegyszer ‘csak’ hallgatom, hitből fakadó, igaz szavai nyomán magam is megerősödöm. Folytathatom a sort. Amikor vasárnaponként istentisztelet előtt kitekintek parókiám ablakán, és sokszor ugyanazokat látom jönni a templomba — télen-nyáron; esőben, hóban, sárban, fagyban, rekkenő hőségben — kitartóan és rendületlenül, meggyőződésem, hogy mozdulataikat nem valamiféle megrögzöttség vagy csupán hagyománytisztelet vezérli, hanem a hűség és a hála. S ha valaki 40, 50 vagy akár több mint 60 éve ül az orgonapadnál, s odaadó szeretettel és szakértelemmel látja el hétről hétre kántori szolgálatát, akkor ez nem más, mint hűség. Hűség bizony a javából. Akkor még nem is említettem mindazokat az apró megnyilvánulásokat, amelyeknek a hétköznapokban is tanúi lehetünk, s amelyekkel szépül és gazdagodik életünk.
Ma is. Ez szövetségének titka. Ebben van értelme és ereje. Ha megérintett – mi több: megrendített – valaha is Isten hűsége, nem marad(hat) hatástalan. Választ adunk rá életünkkel. Azzal, hogy magunk is hűségre törekszünk: 
Mit is értünk hűségen? Ha általános értelemben fogalmazunk: valakihez vagy valamihez való Vagy: kitartást egy személy vagy valamilyen ügy, feladat mellett. Ha most ennek mérlegére tesszük mai életünket, szomorúan állapíthatjuk meg, mennyire nem népszerű napjainkban hűségről beszélni. Bizonyos körökben egyenesen divatjamúlt fogalommá értéktelenedett. Konzervatív életérzésnek tekintik. A mindenfajta kötöttségtől és elkötelezettségtől szabadulni vágyó, sok esetben öntörvényű ember idegenkedik tőle. Enyhén szólva mosolyog annak a háta mögött, még inkább élhetetlennek tartja, aki számára még értéket jelent a hűség. S csaknem a hűtlenség ‘eszményét’ hirdeti. Pedig az effajta gondolkodás egész emberi életünkre árnyékot vet, illetve vethet minden vonatkozásban. A megbízhatatlanságtól és annak következményeitől szinte naponta szenvedünk. A magunkfajta hétköznapi ember a saját bőrén érzi, hogy küzdőképesség, kitartás, szívós munka, állhatatos igyekezet nélkül aligha ér célt. S ha nem ragaszkodnánk szeretteinkhez, házastársunkhoz, családunkhoz, barátainkhoz, gyülekezetünkhöz, mit érne az életünk. A legfrissebb statisztikai adatok szerint bár egyre kevesebben kötnek ma házasságot Magyarországon, a válások száma mégis folyamatosan emelkedik. Ezer házasságkötésre 510 válás esik (mellesleg 1970-ben ez a szám ‘csak’ 236 volt). A házasságok felbomlásának persze sok oka van, de bizonyára döntő szerepet játszik benne a mindenek fölé emelt, az egyéni érdekeket mindennél előbbre helyező szabadelvűség szemlélete; az életmód önkényes megválasztásának igénye, s a jogok túlhangsúlyozása kötelességtudat nélkül. Nem csodálkozhatunk ezek következményein. Ám nem mehetek el szó nélkül az emberi életünk egészét egyre inkább behálózó érdekkapcsolatok jelensége mellett sem. Tudjuk, érdekember az, akinek addig fontos valaki, amíg hasznot húzhat vagy előnye származik belőle; amíg érdekes az illető számára, amíg szárnyalhat vele. Küzdelmeiben, vergődéseiben azonban már nem osztozik; cserbenhagyja, megfeledkezik róla. A hűtlenné válás egyik csalhatatlan jele ez. Barátságok szűnnek meg végérvényesen, házastársak hidegülnek el, jó ismerősök távolodnak el egymástól.
Vasadi Péter című művében a következőket írja: ,…A hűség alapja az emberi lét. Aki hűségre törekszik, úgy tesz, mint a kazalrakó paraszt: tudja, hogy csak alapon áll meg a kazal s formában; az építésnek rakási rendje van. Nem mindegy, hová, hogyan s mennyi szalmát rak, lapítgat, egyenget, oszt, míg kijön a kúp, amit a szél sem tud szétcibálni… Az ember maga a változékonyság. Szétszórja szavát, idejét, életerejét, s megingása idején oly hirtelenül esik kétségbe. Van‑e igazán hűséges közöttünk? Az igazi hűség az embert sarkon fordítja, szemközt érdekeivel, vágyaival, önmagával… Jézusinak kell lenni ahhoz, hogy kimeríthetetlen legyen… Nem igaz, hogy a hűség önként vállalt rabság. Amit önként vállalok, azt akarom. Amit akarok, azt szeretem…’ Szebb, hitelesebb magyarázatát nem is igen kaphatnánk a hűségnek, válaszul Isten rendíthetetlen hűségére: hogy amit mélyen átéltem, aminek erejét megtapasztaltam, annak hűséggel magam is igyekszem elkötelezettjévé válni. Nem külső kényszer hatására, nem nyűgös teherként, hanem benső indíttatásra, meggyőződésből. Szembetűnő a különbség. A hűtlenség rombol, a hűség épít. A hűtlenség mély sebeket ejt a lelkeken, közösségeket bomlaszt. A hűség sebeket gyógyít, közösségeket tart össze. A hűtlenség bizonytalanságban hagy, reménytelenné tesz. A hűség biztonságot ad, s élteti a reményt. Csak a hűség visz előbbre, s hoz megoldást. Igénk ebben igazít el bennünket, a hűség gyakorlásának széles skálájával, amit személyhez szólóan, magunkra vonatkoztatva a következőképpen lehetne összefoglalni.
Mindenekelőtt Nem lenne szabad, hogy ez a körülményektől függjön. Sokan ma csak addig hűek hozzá, amíg minden rendben van az életükben (az elképzelésüknek megfelelően alakul). Ha jönnek a próbák, eltántorodnak. Hitünk pedig kézzelfoghatóan a hűségben tükröződik. Másodszor: Legyek megbízható! Ne ígérjek elhamarkodottan! Ne csupán szerepeket játsszak kapcsolataimban! Becsüljem meg a hozzám közel állókat! Ne legyek egyszer ilyen, máskor olyan hozzájuk! Ápoljam a barátságot (miként Dávid és Jónátán tette, amint szövetséget kötöttek egymással; hűséget fogadtak jóban és rosszban)! Legyek hű a házastársamhoz, a családomhoz, a gyülekezetemhez, a hazámhoz! S persze (azt adva magamból, ami személyiségemből való, amivel megáldott Isten, aki vagyok igazán)! Hamlet szavaival: ‘…Mindenek fölött Légy hű magadhoz: így, mint napra éj, Következik, hogy ál máshoz se léssz. Isten veled: áldásom benned ezt Érlelje meg majd!’ (Eric Knight című regényének mottója). Végül legyek kitartó munkámban, feladataim végzésében; legyek hű elveimhez; s azokhoz, akiket rám bízott Isten!
Ha mindezt egybevetem, úgy tűnik, túl magas a mérce számomra, nem tudok maradéktalanul megfelelni e szempontoknak; kicsinek érzem magam. Esendőségem tudatában mégis ott lebeg a cél előttem, amíg élek, egyik jól ismert énekünk zárszavaival: ‘Hű Uramhoz hű maradok.’ (EÉ 344, 1)
”

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                       \\\\\\/////
                       /  _   _  \
                      (| (.) (.) |)
 ___________________.oOOo__( )__oOOo.___________________
|                                                       |
|                Tommyca - Szakács Tamás                |
|                 az A-T&T  páros tagja                 |
|                                                       |
|         Felsőpetényi Evangélikus Egyházközség         |
|        2611 Felsőpetény,  Ságvári Endre u. 12.        |
|                   (35) 360-037   (Lelkészi Hivatal)   |
|                   (30) 426-5583  (T)                  |
|                                                       |
|                  tommyca@freemail.hu                  |
|              http://www.extra.hu/Tommyca              |
|___________________.oooO_______________________________|
                    (   )        Oooo.
                     \ (         (   )
                      \_)         ) /
                                 (_/