Title: Kedves ’ÚRért Fáradozók’
Subject: Ézs 43,22-25. - Fárasztó istentisztelet - Oculi (Böjt 3.)
Author: Tommyca

Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@freemail.hu>
Címzett: "Tibor Fabiny" <fabiny_tibor@hotmail.com>; "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>; "FraterNet Lelkészek" <fraternet-lelkeszek@lutheran.hu>; "János Zsuzsanna" <zsuzsa.janos@lutheran.hu>; "Vili" <vfischl@dpg.hu>
Elküldve: 2005. február 25. 18:33
Tárgy: Ézs 43,22-25. - Fárasztó istentisztelet - Oculi (Böjt 3.)

Kedves ’ÚRért Fáradozók’!

Remélem, nem én is csak bűneimmel fárasztottam az URat, amikor azon fáradoztam, hogy összeállítsam az e heti előkészítő csomagot. Mindenesetre fogadjátok szeretettel, amire jutottam:

Vázlatkísérlet1:
Fárasztó istentisztelet
Fáradozás — hiába
Szolgálat — a bűnösökért
Emlékezés — soha többé
A vázlathoz:
Nyilván megdöbbentő volt a prófétai szó annakidején: ki hallott olyat, hogy az istentisztelet, az áldozat nem tetszik Istennek — Aki elrendelte azokat?!? Nekünk már megszokott üzenet lehet ez — pedig ha nem valami régi feddésként értelmezzük, amit azok a hűtlen zsidók joggal kellett hallgassanak, hanem úgy hallgatjuk, mint ami rólunk szól, akkor bizony számunkra is olyan döbbenetes lesz.
Fáradozás — hiába
Joggal lehetünk büszkék arra, hogy jelen vagyunk az istentiszteleti életben. Igehallgatók, igeolvasók vagyunk. Tisztségeket töltünk be és szolgálatokat végzünk a gyülekezetben. Sokféle érdemet tudnánk felsorolni, ami azt jelzi, mennyit fáradozunk az Úrért, mennyi áldozatot hozunk Jézusért, stb. Döbbenetes módon azonban Isten ezt semmibe veszi! Azt mondja, ez nem Érte hozott áldozat, nem Neki szolgáltunk ezekkel!
Meg volt ugyan az akkori Izráelben is a rend és rendszer, miképp is kell szolgálni az Urat; a papok voltak ennek fő őrzői és továbbadói, akik megtanították a népnek — mégis kifordult a rend. Hiába voltak meggyőződve az emberek, miképpen is kell teljesíteniük Isten iránti kötelességüket, tévhiteket dédelgettek szívükben. Nem egyszerűen arról van szó, hogy az áldozatok már nem estek egybe Isten akaratával — hanem arról, hogy a lélektelen és hazug áldozatokat és fáradozást nem fogadta el. Ezért hirdették a próféták az igét, és figyelmezették népüket, hogy ne a maguk feje után menjenek, hanem végre igazodjanak Isten akaratához.
Mi is igen jól tudni szoktuk, mivel is kell Isten ügyét szolgálnunk, hogy kell időnket és energiánkat, testi, lelki és szellemi javainkat felajánlani Jézusnak. Fel kell azonban tennünk azt a kérdést is: vajon nem ugyanaz‑e Isten véleménye erről az odaszánásunkról, mint amit Ézsaiás is közöl? Biztos, hogy Neki szolgálunk, Neki áldozunk, Neki visszük hitünk ajándékait?
Sokszor tapasztaljuk meg, hogy mások úgy gondolják, jobban tudják helyettünk, hogy nekünk mi a dolgunk — hiszen igen gyakran beleszólnak, néha talán egyesen utasításokat adnak erre vonatkozóan. Kérdés azonban, hogy az ilyen emberi igényeknek való megfelelésünk‑e a dolgunk. Persze aki beleszól a mi dolgunkba, a saját életében ő is éppúgy arról van meggyőződve, hogy nem másoknak kell meghatároznia, mi is a feladata, hanem önmagának. Valójában azonban mindkét alapállás hibás! Épp ez a felfogás vezetett oda, hogy Isten kénytelen volt prófétát küldeni népe feddésére — és igéjében most minket is fedd. Biztos, hogy amiről úgy gondolod, hogy Uradat szolgálod vele, az valóban az Ő akarata szerint való?
Szolgálat — bűnösökért
Még jobban megdöbbenünk, ha nem csak addig halljuk meg a prófétai szót, amíg azt mondja Isten, hogy áldozatod nem Neki szólt, fáradozásod, istentiszteleted, kegyességed, bibliaolvasásod, beteglátogatásod, mindenféle buzgólkodásod nem is Érte történt, nem neki szolgáltál vele. Mert ez csak az első fokozat. Azt várnánk, hogy úgy kell folytatódjon: hanem magadnak szolgáltál. Ehelyett döbbenetes módon az derül ki, hogy Isten szolgál nekünk, bűnösöknek! Nem mi fáradoztunk az Úrért, hanem mi fárasztjuk Őt bűneinkkel, és Ő mégis szolgál nekünk!
Döbbenetes, és csodálatos! Döbbenetes ítélet felettünk, hogy mi csak fárasztjuk Krisztust mindazzal, amit a magunk állítása szerint szolgálatként végzünk… Csodálatos evangélium, hogy miközben mi csak halmozzuk bűneinket még az ilyen fáradozásokkal is, fárasztjuk Vele a Mindenhatót, aközben Ő szolgál nekünk! Ez valóban méltó jézusi üzenet az  evangélistája által!
Emlékezés — soha többé
Miképpen valósul meg Isten értünk végzett szolgálata? Tulajdonképpen emlékezetkiesés által! Azáltal, hogy nem emlékezik vétkeinkre. Hogy messze maga mögé veti tengernyi bűneinket, és a tenger mélyére veti. Többé nem emlékezik rájuk soha — nem hánytorgatja fel úgy, ahogyan mi, emberek szoktuk ezt tenni. Borzasztó számomra keresztyének szájából hallani a jól ismert mondatot: megbocsátok, de nem felejtek! Istenből egyenesen utálatot vált ki ez a magatartás! Mondhatnám akár úgy is az ézsaiási és jézusi érzékletességgel, hogy hányingere van tőle, és fárasztja ez a bűn! Mert az nem bűnbocsánat, amire a későbbiekben még visszaemlékezem — főleg nem, ha még fel is emlegetem. Ugye Te sem így szoktál megbocsátani?!?
Tanuljuk meg tehát a szemek vasárnapján, hogy a bűnöket ugyan lássuk meg élesen, ahogyan Isten is sasoptikával észreveszi a magasból. Szemünk azonban tudjon megvakulni is, amikor a bűnök bocsánatáról van szó. Úgy is, hogy amit egyszer megbocsátottunk, azt már többé ne lássuk, ne emlékezzünk — és úgy is, hogy amit Isten egyszer megbocsátott, azt higgyük el, hogy már Ő se látja, és ne akarjuk a terhét tovább hordozni, mint ameddig kell: a Golgotáig!
Gondolatok az ige kapcsán — LMK‑n:
Milyen korban hangzik ez az ige? Salamon felszentelteti a templomot, csodálatos áldozatbemutatások. Odaérkezünk a 7-8. sz. fordulójához, és látjuk, mivé degradálódott az áldozat — különösképpen Aháb uralkodásának idején emelik az áldozóhalmokat. A szívét látja az Úristen az Ő népének — már nem Neki mutatják be az áldozatot. Meglankadt Isten népe Istennek való szolgálatában. Ez a megfáradás-meglankadás — a Károli fordításban is így szerepel: megfáradtál bennem. … Nem az Úrban fáradt meg a nép … megpróbálták megtűrni más istenhitek dolgait.
Kialakult egy olyan gondolkodás, hogy megállhatunk ennél az oltárnál is, annál az oltárnál is. És elvesztette a nép a személyes élő kapcsolatot, közösséget az Úrral. Hogyan lehet ezt rendbe tenni? … Csak az Úr teheti. … A kegyelem … örökké tökéletessé teszi a megszentelteket. Tehát a Krisztusra utalás prófétai igéje adja a megoldást. Amikor pedig látjuk gyülekezeti életünk lankadását, megfáradtakat, akik szomorúan látogatják alkalmainkat, nincs meg bennük a testvér felé fordulás — eljön és hazamegy, eljön és hazamegy —, nincs lehetőség arra, hogy átéljük Krisztusban a közösséget… Ha Ő nem emlékezik meg bűneinkről, akkor nekünk sem kell minduntalan visszamenni … higgyük, hogy a tenger mélyére vetette.
Egyszer kaptam egy képeslapot Németországból: rajta tenger és egy kereszt (nem golgotai), és az van ráírva, hogy tilos a horgászat. Az ige: bűneinket a tenger mélyére vetette, és soha többé nem emlékezik rá.
Az első sorok után —  — azt várnánk, hogy: mind magadnak. Ehelyett: én voltam az, aki neked szolgáltam. Valahogy a levegőben marad, hogy akkor kinek szolgált. … Én vagyok, aki eltörlöm álnokságod — Krisztust előtérbe helyezi, örömteli ige. A mi szolgálatunkra mit mondana Isten? Néha bennem is fölmerül, amikor jönnek a feladatok, egyiket még be se fejeztük és jön a másik. Valóban az Urat szolgáljuk? Adminisztráció, próbáljuk elintézni az ügyeket — ez valóban mind Isten szolgálata? Mi az, amit Ő elismer. Próbáljuk a szervezetet fönntartani, aggódunk a gyülekezetek sorsa miatt. Nem kell aggódnunk — ha Isten azt mondja, hogy én szolgálok neked, akkor van remény — függetlenül a létszám alakulásától …
Egy könyvet olvasok, református lelkész írja, hogy a nagy megtérési mozgalmak mindig személyes gyónási mozgalmak voltak. A pietizmusban is, a reformációban is. A lényeg, hogy a bűnöktől szabaduljon az ember. (Volt egy ébredési igehirdető…) … Franciaországban … fogadókat kellett létesíteni, mert annyian jöttek hozzá. Amikor felszínes gyónást hallott, akkor elkezdett sírni. A gyónó kérdezte: Miért? Azért, mert nem érzed bűneidet. …
Általában az ézsaiási igék és a prófétai igék ledorongolók. A gyülekezet nem szereti — azt hiszi, hogy a lelkész direkt mindig olyat választ… Ez most nem ledorongoló. … Nem érdemeinkért — az nincs, mindenki bűnben született és szabadítóra van szükségünk. … Önmagáért. Jeremiás szaván fogta Istent, amikor azt mondta, többé nincs bocsánat. Jeremiás: Nem a népért, Te magadért, neved dicsőségéért. Ezt fejezi ki: én, én vagyok az, aki eltörlöm álnokságodat.
Óriási öröm lehet a szívekben, ha megérezzük ezt a bocsánatot. Televízióból ismerjük az eseteket: egyik megölte nevelő apját, a másik a férjét, de az államfő megkegyelmezett nekik.
Ha zsidó gondolkodás szerint nézem, akkor azt lehet mondani, hogy de hát mi  ezeket a szolgálatokat, az Isten dicsőségére. A válasz ott van az igében: igen, végeztétek, mint amikor valaki kitölt egy nyomtatványt. De nektek nem kitölteni kell, csak aláírni, mert én már kitöltöttem. … Az ember hitének a hangoztatása ne az legyen, hogy én hogyan felelek meg Isten elvárásainak, hanem azon, hogy Ő mit tett értem… Így közelítettem meg a böjti sorozatban, hogy böjtünknek micsoda a lényege. Úgy szoktuk mondani, hogy böjti utat járunk — de lehet, hogy inkább úgy kellene mondani, hogy nem ez számít, hanem Isten jár böjti utat.
Az  címe e vasárnapra: Az Isten Báránya.  
Érdekes, hogy a Kidron völgyénél belefolyik a Holt-tengerbe az a patak, amelyiken keresztül patakzott az áldozatok vére, és csodálatos módon ismerték fel, hogy a legtermékenyebb talaj itt van a Holt-tengernél. Azért ennek is van jelképes értelme és üzenete: amelyik emberi szívet-talajt megöntöz, milyen termékennyé teszi. … a törvény előírása szerint nem hozták meg azt a várva várt eredményt, de Krisztus áldozata meghozta.
Az a , amit én tettem érted. Azt gondoljuk, hogy mi milyen nagy dolgokat teszünk — jövünk a templomba … 

A színes jelölések értelme:  az általam fontosabbnak tartott gondolatok;  a számomra kétséges, de legalábbis bizonytalan, megalapozatlannak tűnő gondolat;  az általam egyértelműen tévesnek tartott gondolat;  átmeneti eset a  és  között, ha a kétségesség csak részleges vagy feltételes;  a számomra homályos részek, amelyeknél nem világos, mire is gondol a szerző. (Itt örömmel veszem, ha valaki legalább utólag meg tudja magyarázni, mit is jelenthetnek a leírtak, mire is gondolhatott az író!)

:
„Iz 43,22-28.
Az Úr szemrehányást tesz a népnek hálátlanságáért. Izrael ugyanis nem adta meg neki a köteles istentiszteletet: áldozataiból hiányzott a bensőséges lelkület.
Iz 43,24.
A jóillatú nád Keleten az istentiszteletnél füstölésre használt fűszer volt.”

:
„Iz 43,22
Szabadúlásod nem vallási buzgalmad eredménye.
Iz 43,23
adományokkal.
Iz 43,23
hogy állat-áldozatot kívántam volna tőled. Nem áldozataidnak köszönheted szabadúlásodat, melyeket nem mutattál be. A fogságban, melybe a próféta helyezi magát látomásában, az izraeliták nem mutathattak be áldozatot, mivel a törvényszerű áldozathely, Jerusalem, nem volt birtokukban.
Iz 43,24
mely a szent kenetolajhoz használtatott. Lásd Móz. II. 30,23.
Iz 43,25
magam tulajdon dicsőségeért, azaz, csupán Isten akaratából, tisztán az ő kegyelméből.”

:
„21–25. Izráel küldetése.
Jesája 43,21
 Vagy: ‘A népet, melyet magamnak alkottam’ (Az Imit régi fordítása). Izráel a világteremtésnek fontos része. Izráelnek életével és történetével elő kell segítenie a szellemi értékek fennmaradását és az isteni célkitűzések megvalósulását a világegyetemben; mert szellemi értékek nélkül az életnek nincs igazi értelme és az isteni célkitűzések hiányában az anyagi világegyetem erkölcsi szempontból nem lenne jobb az őskaosznál, a -nál.
 A becsületes élet által, amelyhez Istenük iránti engedelmesség vezetné őket, és az isteni célkitűzések szolgálata által, amely az ő történetük tartalma. Isten dicsőségének hirdetése és terjesztése Izráel létének egyetlen célja.
Jesája 43,22
Izráel, nem törődvén küldetésével, nem szolgálta Istent. Isten azonban mégis kegyelmet gyakorol vele, nem a bemutatott áldozatok fejében, hanem Önmagáért törli el Izráel bűneit.
Jesája 43,22
Nem keresték Istent imával. Mint sok mai modern embernél, kétségbeejtő hanyagság mutatkozott a vallási dolgok iránt. ‘Ez a megállapítás bizonyára általános és kétségtelenül vonatkozik a száműzöttek nagy részére; de nem zárja ki egy vallásos lelkületű kisebbség létezését, amely imában öntötte ki szívét Isten előtt’ (Cheyne).
Mint Mika napjaiban (VI,3), és Maleáki korában (I,13), Izráel ellankadt hitében és a Tóra törvényeinek teljesítésében. Vannak ilyen korszakok a zsidó történetben, amidőn az emberek lelke kiszárad és Izráel elfelejti Istenét és lelke eltávolodik mindentől, ami a zsidó kötelességgel és hivatással kapcsolatos.
Jesája 43,23
A mindennapi reggeli és esti áldozat.
Babilóniában nem lehetett ugyan áldozatot hozni, de még a léleknek és a szívnek az a beállítottsága is hiányzott, amelynek az áldozat csak külső kifejezése volt. Ezt a verset gyakran félreértették. Itt nincs állásfoglalás az áldozat ellen (Duhm); máskülönben nem lenne értelme a próféta szemrehányásának (Marti). A próféta a babilóniai száműzetésben lévő néphez fordul, amidőn az áldozati kultusz szünetel (Ibn Ezra). Noha Isten nem terheli súlyos áldozatokkal Izráelt,  nem szólítják az Ő nevét. Lásd az ‘Ellenezték‑e a próféták az áldozatokat?’ című jegyzetet (44. old.).
 A tömjénre a lisztáldozatoknál volt szükség; lásd Lev. II.
Jesája 43,24
Ez bizonyára a felkenő olaj alkatrésze (Ex. XXX,23).
 Lásd Lev. III,3. Merész antropomorfizmus.
Ez még merészebb antropomorfizmus. Kötelességtudó engedelmesség helyett, Izráel nem csak könnyelműen vette minden kötelezettségét Istennel szemben, hanem azonfelül Istent okolta saját bűneiért. Isten tehát kénytelen volt büntetést szabni reájuk, holott megváltást szeretett volna hozni.
Jesája 43,25
Én, aki ellen bűnt követtek el, önként fogok nektek megbocsátani, pedig nem is kértetek rá. ‘Tökéletes gyengédséget kifejező vers, amely kidomborítja minden bűn tragédiáját. A helyzet pátosza abban rejlik, hogy Izráel megvetette a szeretetet, amely mindíg megbocsátott és a jövőben is meg fog bocsátani’ (Skinner).
Mert Isten irgalmas és könyörületes, megbocsát hibát, vétket és bűnt (Exod. XXXIV,6 köv.), Isten maga kezdeményezi Izráel vétkeinek eltörlését. Ez a gondolat még Hósea és Jeremiás eszméivel szemben is előhaladást jelent. A mi prófétánk számára (LXVI,13) Isten szeretete olyan magától értetődő, feltétel nélküli és kimeríthetetlen, mint az anyáé gyermekei iránt. ‘Enmagamért’, ehhez még hozzáértendő, ‘nehogy megszentségteleníttessék az Én Nevem’. Isten elhozza Izráel megújhodását, nem mintha Izráel megérdemelné azt, hanem Isten dicsősége miatt. Ehhez a megújhodáshoz járul azonban a szellemi megújhodás is; lásd Páráh szombatjának a haftáráját.
A 25. vers a zsidóságnak azt az alapvető tanát domborítja ki, hogy nincs más megváltó mint Isten. R. Akiba ezt a tant a következő szavakban juttatja kifejezésre. ‘Boldog vagy Izráel! Ki előtt tisztultok ti meg és ki tisztít meg benneteket? A ti Mennyei Atyátok maga’ (Jóma VIII,9).”

:
„Ésa. 43,22–28. Vád és bocsánat.
Újra jogi kifejezésekkel él a próféta. Isten vádbeszédet tart népe ellen. Feltehetőleg válasz ez a nép számára, mely igazságtalansággal vádolta Istent a babiloni fogság miatt (Westermann). Ezzel szemben Isten a nép bűneire mutat rá. Különös módon nem a szociális bűnöket ostorozza, mint a fogság előtti próféták, hanem a kultuszt, azt, amire Izráel a legbüszkébb volt. Ugyanazt a radikális prófétai kritikát találjuk itt, amit Ámósnál 5:25–26 és Jeremiásnál 7:21–23: egyrészt az áldozati kultuszt (a ‘szolgálat’-ot) nem Isten akarta, az ‘egy darab ethnikum’ Izráelben, másrészt a kultusz sokszor nem is az igaz Istennek szólt, hanem a bálványoknak. Nem Isten ‘szolgáltatta és fárasztotta’ népét, hanem – szinte lefordíthatatlan szójátékkal – a nép adott munkát Istennek, ‘szolgáltatta és fárasztotta’ Istenét bűneivel! Ez volt az egyetlen – ‘teljesítménye’. Már Jákóbtól kezdve, Hós 12:3–4; végig az egész üdvtörténeten át, Ez 16; 20; 23 szüntelenül vétkeztek Izráel ‘szóvivői’, vezetői.
Emberi logika szerint a vád után az ítéletnek kellene elhangoznia. Izráel bűnére nincs mentség. De váratlanul a bocsánat szava hangzik. Az ok, minden értelmen felül: ‘önmagamért’. Az előző perikopa egyik ‘vezérszava’ a ‘tiérettetek’ volt. Itt pedig az érdem nélkül áradó bocsánat másik oldalát láthatjuk: Isten önmagáért, hűségéért, dicsősége megvalósulásáért gyakorol kegyelmet népével. Ez a kegyelem valósul meg! Érvényes 586 után is, amikor Isten azzal büntette népét, hogy ellenség gyalázta meg () a jeruzsálemi templomot, hadiátok () és szidalom érte Izráelt. Nem ez volt Isten utolsó szava. Isten irgalma győzött haragja felett. Az irgalom az Újszövetség szerint is ‘szolgálat’. Az Ószövetséghez hasonlóan fogalmaz az Újszövetség: az Ember Fia nem azért jött, hogy neki szolgáljanak (), hanem hogy Ő szolgáljon () és váltságdíjul adja életét sokakért, Mt 20:28.”

:
„d. Izráel szabadulása Isten kegyelméből következik be (43:22-28)
 A majdani ‘kivonulás’ Babilonból nem Izráel vallási buzgóságának lesz az eredménye, nem az és (vö. Énekek 4:14; Jer 6:20; Ez 27:19). A nép nem Istenért (Ézs 43:22) az áldozatokkal, mondta az Úr, ő (vö. Mal 2:17)! A jeruzsálemi templom hiányában a fogságban élők nyilvánvalóan képtelenek voltak bemutatni az oltáron. Áldozatok nélkül pedig felhalmozódtak megbocsátatlan De Isten megbocsát nekik kegyelméből 
Bár az Úr megbocsát Izráelnek (27. v.), meg kell fenyítenie népét. Az Úr hívja Izráelt (26. v.), és előadja panaszát ellenük. Már –Ádám (vö. Hós 6:7) vagy Ábrahám (vö. 1Móz 12:18) – vétkezett, és a próféták és papok is. Ezért Isten megbünteti Izráelt, és engedi, hogy és Izráelt (Ézs 43:28) a babiloni fogság idején.”

:
„43. FEJEZET

1.	Mit jelent Jahve Izráelnek, és milyen lesz hozzájuk? (43,1-7)
2.	Másodszori szólás a vak és süket néphez
3.	Jahve elbánik ellenségeikkel (43,14-17) Áldott
4.	dolgok jönnek: ők fogják kinyilvánítani dicsőségemet (43,18-21)
5.	Jahve szerető hozzájuk fordulása és ígérete, hogy bűneikről többé nem emlékezik meg (43,22-28)
A 43-45. fejezeteket együtt kell tanulmányozni. Jahve úgy beszél ezekben a fejezetekben, ahogyan sehol máshol a prófétai Igében. Figyeljük meg a sok kijelentést, amelyet Jahve tesz. ‘Megváltottalak’, ‘én veled vagyok’, ‘én szeretlek’, ‘én alkottam’, ‘én vagyok az Úr’, ‘a pusztában utat szerzek’. Isten minden népe igénybe veheti az ígéretnek és a biztonságnak ezeket az áldott szavait. Végül Izráel birtokolni és élvezni fogja ezeket a nagy áldásokat.”

:
„2) Egyedül Jahve menthet meg (43,22—44,23). Miközben Jahve erőteljesen úgy jelenik meg, mint Izrael megmentője, vele szembeállítva Izrael a szolga, aki már Jahvének is terhére van, mégis ő a kiválasztott, aki bocsánatot nyert, és aki megszabadult, az egész föld örömére.
Jahve szolgájának perbeszéde Izrael ellen (43,22-28). A per elemeinek szabad közbeiktatása. A 23a. és 24a. versek között szoros párhuzam van, akárcsak a 23b. és 24b. között. Az emberi hálátlanság és az isteni irgalom találkozik; Jahve vádakkal illeti Izraelt, akárcsak egy törvényszéken, de ezt követően megbocsát. A felépítés erőteljes, a 22-24. versek minden sora egy tagadással kezdődik. Mivel a próféta átvált a fogság előtti napokból, amikor úgy tűnt, hogy az áldozatbemutatás a vallás lényege (Iz 1,11-15), a fogság utáni időbe, ahol az áldozatbemutatás lehetetlenné válik, nehéz ezt a szakaszt értelmezni. (ÚPB: KNB: Azegész ÓSz egyik legmerészebb mondata Istennel kapcsolatban, különösen ha figyelembe vesszük a DtIz-i hátteret a szolga-teológiáról. A ‘terhelni’ az egyik kulcsszó. Izrael is meg Isten is terhelt, de különböző okokból. {
} Az ‘emlékeztess engem’ jogi kifejezés lehet; innen a következő felszólítás: ‘folytassunk pert együtt’ (Scullion: 193-194). Izrael erős korporatív személy-jellege nyilvánul meg itt. A jövő már létezik az ősatyákban; az ősi áldások és átkok magyarázzák a jelenlegi helyzetet. Jákob (Tér 27; Óz 12,2-7; Jer 9,3). (ÚKB: ‘tanítóid’; KNB: ‘közbenjáróid’): A méltatlan próféták és papok (Mik 3,5-12; Iz 28,7).”

:
„A BŰNÖK ELTÖRLÉSÉNEK ÁRA
Ézsaiás 43,16—28.
Isten régi tettei nem avulnak el, sőt újból fénylenek. Isten ezért mutatkozik be így: Én vagyok az, aki egykor utat nyitott a tengeren át, s az üldöző egyiptomiakat megsemmisítette (16k). Tetteiben akkor hiszek valóban, ha abban hiszek, aki hatalmával véghezvitte azt. Ő nem változott meg, ereje nem csökkent, s már bontakoztatja az újat, készíti az utat. Vizet fakaszt a pusztában, hogy választott népének inni adhasson. Jut a szomjazó állatoknak is, bőven szürcsölhetnek belőle. Elárad a béke a teremtettségen.
Egyes keresztyének szíves-örömest időznek a dicső múlt nagy tetteinél. Csodálattal eszményítik a hit hőseit, holott kegyelemre szorult voltukkal, s ezzel együtt hitük gyümölcseivel tanítanak bennünket. Hasonlóképpen tekintünk az egyház‑, vagy misszió-történet nagy alakjaira. A múlt mércéje, hogy miként értették meg benne a szüntelenül munkálkodó Istent. Fényeivel és árnyaival segít, hogy ma jobban értsük Urunkat. Ma is népet formái magának, neve magasztalására (21. Ef 1,21).
Lehet, hogy ez még nem a végső idők jötte, de már most amikor még szinte semmi nem vált láthatóvá belőle, lehet neki új dalt zengeni (21). S lehet, hogy még nem az új teremtés kibontakoztatásánál tartunk, mégis jó akusztikájú közeggé formálhatja Isten a teremtett földet (42,10—12), s betöltve reménnyel visszazengheti az ő dicséretét.
A 22—28. versek értelme nehezebben bontható ki. Láthatóan nem az idegen kultuszok miatt feddőzik. Tulajdonképpen az 1,10—20. versek párja e második ézsaiási részlet. — A szabályszerű istentisztelet is lehet mellébeszélés. Fáradozásom is fáraszthatja Istent, ha vétkeimet óhajtom kendőzni vele. — Mintha Isten töprengésébe kapnánk itt bepillantást: hogyan szóljak, mit tehetnék még (Hós 6,1—4), akár töredelemmel is, hogy felszámoljam bűneiket?
Lehet, hogy ezért volt szükség a szenvedő szolga fellépésére; hordozta népe bűnét, s őérette töröltetnek el álnokságaik. Szolgálata, s a róla szóló énekek beépítése a könyvbe szükségszerű közbelépése volt Istennek azért, hogy önmagáért (25) eltörölhesse bűneiket.”

:
„Ha figyelmesen olvassuk Ézsaiás könyvét, egész biztosan meg fogunk lepődni, milyen sok idézet van belőle az Újszövetségben. A Holt-tengeri tekercsekből, amelyeket a Holt-tenger közelében, a qumráni barlangokban találtak meg 1947-ben, arra lehet következtetni, hogy Ézsaiás könyve az összes ószövetségi irat között a leggyakrabban olvasott és legkedveltebb könyv lehetett (bár Mózes 5. könyve és a Zsoltárok könyve szintén igen közkedvelt volt).”

:
„
Ez az ötödik bátorítás első ránézésre semmiben sem hasonlít az előzőekre. Nagyrészt Izráel hamis vallásosságát ostorozza. A 22. vers első szavai a héber eredetiben hangsúlyosak: ‘De nem hívtál segítségül, Jákób’. Más szóval Izráel istentisztelete olyannyira színjáték volt, az igazság meghamisítása, hogy az Úr egyáltalán nem is tekintette istentiszteletnek. Teljességgel visszataszítónak találta (vö. 1,10-17). Így Izráelt és vezetőit átadta a pusztulásnak, az életben maradókat pedig kiszolgáltatta a szégyenletes fogságnak (28). Az, hogy ez a régi név, szerepel a 22. és a 28. versben is (a szakasz elején és végén) azt hangsúlyozza, hogy mennyire mélyreható és makacs volt Izráel bűne; egész történelmén keresztül folytatta vétkét (27). Bűneikkel terhelték, vétkeikkel fárasztották az Urat (24b), egészen addig, amíg türelme el nem fogyott. Azt a nemzedéket, amelyik elszenvedte a babiloni fogságot, szégyenteljes múlt kísértette. Része volt ez annak a szégyennek, amelyet napról napra hordozniuk kellett, hiszen a fogság múltjuk keserű gyümölcse volt. A múltat semmilyen pszichológiai fogással nem lehetett kitörölni a tudatukból – azzal sem, hogy úgy tettek, mintha nem történt volna meg, vagy mintha ők már teljesen más emberek lennének, akiknek semmi közük atyáik vétkeihez. Igazság szerint ők is ‘Jákób’ voltak. Az egyetlen megoldás az lehetett, hogy elfogadják a múltjukat a felette kimondott isteni ítélettel együtt, majd mindkét kezüket kinyújtják, és megragadják az Úr által felkínált megbocsátást. A megbocsátásnak ez a kijelentése azonnal más megvilágításba helyezi az eddig elhangzottakat, ahogy egy vakító fénysugár keresztülvillan az éjszakai égbolton. A sötét gondolatok csupán a hátteret adják meg, melyen még ragyogóbban fénylik ez az igazság. Ez a szakasz valójában nem Izráel múltjáról szól, hanem arról a megbocsátásról, amely megszabadítja tőle, s erre a szabadításra sokkal nagyobb szüksége volt Izráelnek, mint a Babilonból való szabadulásra. A megbocsátást hirdető szó a legbátorítóbb üzenet, melyet Izráelnek újra és újra hallania kellett (akárcsak nekünk).”

A Septuagintát veszem alapul, ahol a 28. vers igéi múlt időben szerepelnek (ahogy a revideált újfordítású protestáns Bibliában is):

Ebben a szövegkörnyezetben ez minden bizonnyal inkább Jákóbra vonatkozik, mint Ábrahámra. A patriarchális beszámolók meglehetősen nyíltan szólnak bűnösségéről (pl. 1Móz 27,35).

Figyeljük meg a hosszan tartó szójátékot a  szóval a 22-24. versben. Az Úr nem terhelte, fárasztotta őket azzal, hogy hatalmas elvárásokat támasztott volna velük szemben az istentisztelet külső jegyeit tekintve, ellenben ők bűneikkel terhelték és fárasztották Őt. Az  (24), amely egy illatos keleti fűszernövény, luxus importcikknek számított. Említése jól érzékeltet, hogy Izráel istentisztelete látványos volt ugyan, de belül teljesen kiürült.

A felhasznált fordítások forrása általában a () A kivételek esetén a forrás külön jelölve.

Biblia Hebraica:
Jes 43.22
T;[]g"y:AyKi bqo[}y" t;ar;q; ytiaoAalowÒ
.laer;c]yI yBi
Jes 43.23
*yt,lo[o hce yLi t;aybeheAalo
alo ynIT;d]B'ki alo *yj,b;zŇW
*yTi[]g"/h alowŇ hj;nŇmiB] *yTid]b'[>h,
.hn:/bl]Bi
Jes 43.24
bl,jewÒ hn<q; #s,K,b' yLi t;ynIq;Aalo
&a' ynIt;ywIr]hi alo *yj,b;zŇ
ynIT'[]g"/h *yt,waFoj'B] ynIT'd]b'[>h,
s .*yt,nOwO[}B'
Jes 43.25
*y[,v;p] hj,mo aWh ykinOa; ykinOa;
.rKozŇa, alo *yt,aFoj'wŇ ynI[}m'l]
LXX/Greek New Testament:
Is 43.22
ouj nuÖn ejkavlesav se, Iakwb, oujde; kopiaÖsaiv se ejpoivhsa,  Israhl:
Is 43.23
oujk ejmoi; provbata thÖ" oJlokarpwvsewv" sou, oujde; ejn taiÖ"  qusivai" sou ejdovxasav" me, oujde; ejvgkopon ejpoivhsav se ejn  libavnw,
Is 43.24
oujde; ejkthvsw moi ajrgurivou qumivama, oujde; to; stevar twÖn  qusiwÖn sou ejpequvmhsa, ajlla; ejn taiÖ" aJmartivai" sou kai; ejn taiÖ" ajdikivai" sou proevsthn sou.
Is 43.25
ejgwv eijmi ejgwv eijmi oJ ejxaleivfwn ta;" ajnomiva" sou kai; ouj mh; mnhsqhvsomai.
Vulgata:
Isa 43.22
non me invocasti Iacob nec laborasti in me Israhel
Isa 43.23
non obtulisti mihi arietem holocausti tui et victimis tuis non glorificasti me non te servire feci in oblatione nec laborem tibi praebui in ture
Isa 43.24
non emisti mihi argento calamum et adipe victimarum tuarum non inebriasti me verumtamen servire me fecisti in peccatis tuis praebuisti mihi laborem in iniquitatibus tuis
Isa 43.25
ego sum ego sum ipse qui deleo iniquitates tuas propter me et peccatorum tuorum non recordabor
Magyar Bibliatanács (Protestáns revideált újfordítás):
Ézs. 43,22
De nem engem hívtál segítségül, Jákób, nem értem fáradoztál, Izráel!
Ézs. 43,23
Nem nekem hoztál bárányt égőáldozatul, nem engem dicsőítettél véresáldozataiddal. Nem én voltam, akinek ételáldozatoddal szolgáltál, nem én voltam, akiért tömjénezéssel fáradoztál. [Ézs 1,11-15;  66,3]
Ézs. 43,24
Nem nekem vettél pénzért illatos nádat, nem engem árasztottál el véresáldozataid kövérjével. Hanem te voltál az, akinek én szolgáltam vétkeid miatt, te voltál az, akiért fáradoztam bűneid miatt.
Ézs. 43,25
Én, én vagyok az, aki eltörlöm álnokságodat önmagamért, és vétkeidre többé nem emlékezem. [Ézs 1,18;  42,9. 11;  44,22;  Jer 31,34;  Ez 20,9. 14. 22;  36,22-23;  Mk 2,7]
Protestáns revideált újfordítás saját variánsa:
^22	De nem engem hívtál segítségül, Jákób,
 hanem megfáradtál bennem,  Izráel!
^23	Nem  hoztál   bárányt égőáldozatul,
és  véresáldozataiddal  nem  dicsőítettél    .
Nem  igényeltem szolgálatot tőled ételáldozattal ,
nem  fárasztottalak (téged)  tömjénezéssel.
^24	Nem  vettél   pénzért illatos nádat,
  véresáldozataid kövérjével nem  árasztottál el  .
 Csak/Hanem te igényeltél szolgálatot tőlem vétkeiddel, 
 te fárasztottál engem bűneiddel. 
^25	Én, én vagyok az, aki eltörlöm álnokságodat önmagamért,
és vétkeidre többé nem emlékezem.
Károli (revideált):
Ésa. 43,22
És még sem engem hívtál segítségül Jákób, hanem megfáradtál én bennem Izráel!
Ésa. 43,23
Nem adtad nékem égőáldozatul bárányaidat, és áldozataiddal nem dicsőítettél engem; nem terheltelek ételáldozattal, és tömjénnel nem fárasztottalak.
Ésa. 43,24
Nem vettél pénzen nékem jóillatú nádat, és áldozataid kövérével jól nem tartottál, csak bűneiddel terhelél, vétkeiddel fárasztál engemet.
Ésa. 43,25
Én, én vagyok, a ki eltörlöm álnokságaidat [Ezék. 36,22. 23.  Ésa. 48,9. 11.  Zsolt. 115,1. 2.  5 Móz. 32,26. 27.] enmagamért, és bűneidről nem emlékezem meg!
Hertz Biblia:
Jesája 43,22
De te nem Engem hívtál, ó Jákób, mert máris belém fáradtál, ó Izráel.
Jesája 43,23
Nem hoztad el nékem áldozati bárányaidat és oltári áldozataiddal nem tiszteltél meg, pedig Én nem fárasztottalak lisztáldozattal és nem terheltelek tömjénkívánással.
Jesája 43,24
Nem szereztél nékem ezüstön illatos nádat és vágóáldozataid zsírjával nem láttál el engem. Azonban kifárasztottál a te bűneiddel és a te vétkeiddel kimerítettél.
Jesája 43,25
Mégis Én vagyok az, aki eltörli bűneidet Enmagamért, és vétkeidet nem tartom emlékezetben.

Szent István Társulati Biblia:
Iz 43,22
Nem hívtál segítségül, Jákob, és nem törődtél velem, Izrael!
Iz 43,23
Nem hoztad el nekem bárányaidat égőáldozatul, és véres áldozatokkal sem dicsőítettél. Nem terheltelek ételáldozatot követelve, azzal se fárasztottalak, hogy illatáldozatot kérjek.
Iz 43,24
Nem vettél nekem pénzen jószagú nádat, és áldozataid hájával sem tartottál jól. Csak bűneiddel terheltél, és gonoszságaiddal fárasztottál.
Iz 43,25
Én magam vagyok az, aki ezeket mind eltörlöm, és bűneidre nem emlékezem többé.
Káldi Biblia:
Iz 43,22
De nem híttál engem segítségűl, Jákob! és nem fáradoztál miattam, Izrael! *
Iz 43,23
nem áldoztad nekem égőáldozatod kosát, és áldozataiddal nem dicsőitettél engem; nem terheltelek téged eledel-áldozattal, * s nem fárasztottalak tömjénnel, **
Iz 43,24
Nem vettél nekem ezüstön jóillatú kálmust, * és áldozataidnak kövérségével nem tartottál jól; hanem bűneiddel terheltél engem, s gonoszságaiddal fárasztottál.
Iz 43,25
Én vagyok, én magam vagyok, ki eltörlöm gonoszságaidat enmagamért, * és nem emlékezem meg bűneidről.
Káldi Neovulgáta Biblia:
Iz 43,22
De nem engem hívtál, Jákob,
és nem értem fáradoztál, Izrael.
Iz 43,23
Nem hoztál nekem bárányt égőáldozatul,
sem véresáldozataiddal nem tiszteltél engem;
nem terheltelek meg ételáldozattal,
és nem fárasztottalak tömjénáldozattal.
Iz 43,24
Nem vettél nekem pénzért illatos nádat,
és véresáldozataid hájával nem lakattál jól engem;
de megterheltél engem vétkeiddel,
fárasztottál bűneiddel.
Iz 43,25
Én, én vagyok az,
aki eltörlöm gonoszságaidat önmagamért,
és vétkeidre nem emlékezem.
Aranyos Biblia:
Esa. 43.22
Mert te Jákób nem hivsz engemet segítségül, söt inkább megfáradtál én bennem Izrael.
Esa. 43.23
Nem énnékem áldozol a’te égö-áldozatidnak barmával, és a’te áldozatiddal nem tisztelsz engemet, maga, nem terhellek téged felettébb, hogy nékem szolgálnál minhával, és nem fárasztlak téged jó illat-tétellel.
Esa. 43.24
Nem vöttél nékem pénzen jó illatú állatot, és a’te áldozatidnak vérével nem részegitettél-meg engem: söt inkább szolgálattal terhelsz engem a’te büneiddel, fárasztasz engem a’te hamisságiddal.
Esa. 43.25
En vagyok, én vagyok, ki eltörlöm [Ez. 36:22.] a’te álnokságidat én magamért, és a’te büneidröl meg nem emlekezem.
Luther Biblia:
Jes 43,22
Nicht, daß du mich gerufen hättest, Jakob, oder daß du dich um mich gemüht hättest, Israel.
Jes 43,23
Mir hast du nicht die Schafe deines Brandopfers gebracht noch mich geehrt mit deinen Schlachtopfern. Ich habe dir nicht Arbeit gemacht mit Opfergaben, habe dich auch nicht bemüht mit Weihrauch. [Kap 1,11-15]
Jes 43,24
Mir hast du nicht für Geld köstliches Gewürz gekauft, mich hast du mit dem Fett deiner Opfer nicht gelabt. Aber [2. Kor 5,21] mir hast du Arbeit gemacht mit deinen Sünden und hast mir Mühe gemacht mit deinen Missetaten.
Jes 43,25
Ich, ich tilge deine Übertretungen um meinetwillen und gedenke deiner Sünden nicht. [Kap 44,22;  Jer 31,34]
King James:
Isa. 43,22
But thou hast not called upon me, O Jacob; but thou hast been weary of me, O Israel.
Isa. 43,23
Thou hast not brought me the small cattle of thy burnt offerings; neither hast thou honoured me with thy sacrifices. I have not caused thee to serve with an offering, nor wearied thee with incense.
Isa. 43,24
Thou hast bought me no sweet cane with money, neither hast thou filled me with the fat of thy sacrifices: but thou hast made me to serve with thy sins, thou hast wearied me with thine iniquities.
Isa. 43,25
I, even I, am he that blotteth out thy transgressions for mine own sake, and will not remember thy sins.

Is 43,22
Tu ne m'as pas invoqué, Jacob, oui, tu t'es lassé de moi, Israël.
Is 43,23
Tu ne m'as pas apporté d'agneaux en holocauste, et tu ne m'as pas honoré par tes sacrifices. Je ne t'ai pas asservi à des oblations, je ne t'ai pas lassé en exigeant de l'encens.
Is 43,24
Pour moi, tu n'as pas acquis de roseau à prix d'argent, et tu ne m'as pas rassasié de la graisse de tes sacrifices. Mais par tes péchés, tu as fait de moi un esclave, tu m'as lassé par tes fautes.
Is 43,25
C'est moi, moi, qui efface tes crimes par égard pour moi, et je ne me souviendrai plus de tes fautes.

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                       \\\\\\/////
                       /  _   _  \
                      (| (.) (.) |)
 ___________________.oOOo__( )__oOOo.___________________
|                                                       |
|                Tommyca - Szakács Tamás                |
|                 az A-T&T  páros tagja                 |
|                                                       |
|         Felsőpetényi Evangélikus Egyházközség         |
|        2611 Felsőpetény,  Ságvári Endre u. 12.        |
|                   (35) 360-037   (Lelkészi Hivatal)   |
|                   (30) 426-5583  (T)                  |
|                                                       |
|                  tommyca@freemail.hu                  |
|              http://www.extra.hu/Tommyca              |
|___________________.oooO_______________________________|
                    (   )        Oooo.
                     \ (         (   )
                      \_)         ) /
                                 (_/