Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@freemail.hu>
Címzett: "Vető István" <vetis@enternet.hu>; "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>; "Skorka Katalin" <skorka@freemail.hu>
Elküldve: 2003. január 30. 23:58
Tárgy: 1Móz 8,15-22. - Hálaáldozat kedves illata - Vízkereszt u. 4.

Kedves ’Hálaáldozattal illatozók’!

Most is küldök jó pár ’gondolatlöketet’ a vasárnaphoz — ’LMK-töltettel’ is megtoldva az arzenált… Fogyasszátok Nóé mintájára hálaáldozattal! ;‑)

Vázlatkísérlet:
Cím: Hálaáldozat kedves illata
Engedelmes partraszállás
Első a hála!
Megtartó ígéret

Olyan jó bebújni az egyház bárkájába! Biztos menedék, védett kikötő. Ahol a nyájszellem támaszt nyújt — mennyivel könnyebb az egyívásúak között keresztyénnek lenni, a hit lángját őrizni! Isten azonban azt mondja: Ki a bárkából, irány a világ sártengere (ami az özönvíz után maradt)! Nem az a feladatunk, hogy a kolostorok falai mögött begubózzunk, hanem hogy a szerzetesek szolgáljanak a világban…

A föld ideje alatt nem szűnik meg a ‘megszokott élet’. De mikor szűnik meg a föld? Mikor pusztítjuk el a Föld bolygót? Hiszen állandó háborús feszültségben élünk — a legutóbbi hírek alapján Amerika akár atomcsapást is mérhet Irakra — és ez persze az egész földet szennyezi! És persze ez könnyen ellentámadást jelenthet — mára már minden magára kicsit is adó országnak van atomfegyvere! Isten Igéje alapján azonban nem ez lesz a világégés: „Fogtok hallani háborúkról, és hallotok háborús híreket. Vigyázzatok, meg ne rémüljetek, mert ennek meg kell lennie, de ez még nem a vég.” (Mt 24,6.) A Biblia alapján a világ végét Krisztus visszatérése hozza el, és nem az ember esztelensége. Ez természetesen nem mentesít a felelősség alól, mert ettől még képesek vagyunk kipusztítani az egész Földet.

Nem szűnik meg vetés és aratás — tulajdonképpen a teremtésbeli ‘munkaparancs’ megismétlése, csak most áldásformában! A munka már ott sem átok volt, még ha sokan tévesen így értik is — itt azonban egyenesen áldássá válik! Az élet fenntartásának áldásává, a világrend fennmaradásának áldásává!

Szoktunk‑e magunk hálaáldozatot bemutatni az Úrnak? Pedig biztos, hogy Nóéhoz hasonlóan nekünk is temérdek okunk van a hálaadásra. Mert ifjúságunktól gonosz szívünk ellenére mégsem karddal jön felénk, hanem kereszttel. Az áldozat léte vagy hiánya szívünket leplezi le. Hiánya pedig boldogságunkat rabolja meg — csak az tud boldog lenni, aki tud hálát adni. Vajon panasz jellemzi inkább a szíved azért, mert nem tudhatsz mindent magadénak, amit szeretnél, vagy hálaadással tudod venni azt, amit Isten adni akar?
Akár az is lehet, hogy mindened megvan, amiről úgy gondolod, hogy szükséges életedhez, ahhoz, hogy jól élj; lehet, hogy valóban nem szenvedsz semmiben hiányt. De ha nem vagy képes hálaáldozatot bemutatni Nóé mellett az oltáron, akkor szíved legrejtettebb — sokszor még Magad elől is elzárt — zugaiba tekintve felfedezheted, hogy az elégedett élet még mindig nem jelent boldog életet. Ha viszont szíved alaptermészete, hogy azt ne mondjam: természetes reflexe a hálaadás azért is, amit kapsz, és azért is, amit nem ad meg az ég, akkor boldog ember is lehetsz, nemcsak elégedett!
Mennyi boldogtalan gazdag — sok milliomos — téblábol a világban, még itt Magyarországon is, és nem értik, hogyan lehet, hogy a jólét ellenére valami fontos hiányzik életükből! Nem értik, hogy a hálát és áldozatot kigyilkolva a szívből meghal a lélek. A boldogság viszont lelki, nem testi jelenség. Végképp nem anyagiakon múlik. Hanem azon, hogy tudunk‑e az anyagon túl tekinteni, oda, ahova a füst száll fel Nóé áldozatáról. Attól függ, tudjuk‑e kedves illattal megörvendeztetni Istent!
Ne másban keresd hát boldogtalanságod bűnbakját, mert az szinte kizárólag Tőled függ, szíved reflexeitől! Attól, hogy magától értetődik‑e életedben az égőáldozat hálája a sokféle adományon, amivel az Úr elhalmozott — vagy inkább természetesnek veszed, hogy amit Isten ajándékozott Neked, az a Tiéd, jogos jussod, amit kutya kötelessége megadnia.
Tudom, most könnyen kifakad Belőled: de hiszen annyi nyomorúság veszi el örömömet, súlyos teherként zuhanva rám, hát hogyan alakulhatott volna ki hála-reflexem? Mégis azt mondom: figyelj Nóéra! Hiszen tulajdonképpen egy szűk családi kört leszámítva mindent elvesztett, kipusztult az egész föld, mégis hálaáldozatot mutat be a katasztrófa után! Ha neki volt indítéka tüzet gyújtani, hát hogyne volna mindannyiunknak?!
Nóé gondolhatta volna azt is, hogy jobb megenni az áldozatra szánt állatot, hiszen úgyis egy katasztrófa után vagyunk, ki tudja,  lesz‑e elég élelem. Ő mégis égőáldozatnak szánta. Tudta, hogy a hálaáldozat nemcsak hála, hanem áldozat is: oda kell adni valamit az Úrnak. Vajon a mi hálánkban mennyi az áldozat? Nem ez‑e a baj velünk? Nem ezért vagyunk‑e elégedetlenek, mert nem tanultuk meg, hogy áldozatot is kell hozni, nemcsak áldásra várni? A jó illat indította meg Isten szívét arra, hogy egy nagyszerű áldást és ígéretet adjon nemcsak Nóénak, hanem az egész emberiségnek! Vajon nem épp a jó illatú füst megspórolása teszi életünket terméketlenné, hogy annyi ember úgy érzi, hiányos az élete, nem találta meg a boldogság kulcsát?

Tanulságos, ahogyan egy ateista leírja önmaga jellemzését: „Én magamnak mondom meg mi a jó, és mi a rossz, mi a bűn, és mi nem bűn. magam gondolom meg, és magam irányítom az életem. Azt teszek, amit akarok, és jónak látok. Mindent megtehetek, ami jó nekem. Ami nem jó nekem, az nem hitből nem jó, hanem TUDOM, hogy nem jó, és AZÉRT nem csinálom.” Ezt úgy lehet egyetlen szóban összefoglalni, hogy ego, ill. egoizmus. Ezzel szemben Nóé nem akaratoskodott, hanem azt tette, amit Isten akart, hogy tegyen. Nem is okoskodott, nem maga határozta meg, mikor jött el az idő a kiszállásra (pedig emberi értelemben jó alapja volt magának eldöntenie), hanem megvárta, míg Isten szól.

LMK előkészítő (Deme Károly):

Ítélet általi megújulás
Bevezetés: A világtörténelem legnagyobb katasztrófája után
1.)	Új kezdet az emberiség életében.
2.)	Új kezdet az Úrral való kapcsolatban
3.)	Új kezdet, mint örök élet, a Krisztusban áldott élet
Befejezés: Krisztusban elrejtve a végső ítélet felé
Bevezetés:
Az özönvíz történetét minden vallás ősi anyagában fellelhetjük. Páratlan azonban a Bibliában foglalt özönvíz végét tartalmazó leírás.
A világtörténelem legnagyobb katasztrófája után - mely egy esztendeig és tizenhét napig tartott, - Isten új életteret ad az embernek.
A kegyelmet talált családnak volt lehetősége átgondolni Isten szentségének kérdését, és ezzel összefüggésben az emberiség Teremtője iránti engedetlenségének ítéletét. Tudatában voltak annak, hogy Isten megtartó kegyelméből új életet kezdhetnek. Az új élet jellemzője, hogy Isten szava szerint cselekszik.
1.)	Új kezdet az emberiség életében: „Menj ki a bárkából”
Kell ezt mondani Nóénak 382 napos ‘bezártság’ után? Igen, kell. Az Úr tudta, hogy megszáradt a föld. Tudta, hogy az ember számára adva van e a lehetőség a megélhetéshez. Sokszor ítélünk látszat szerint, nem pedig az Úr Igéje szerint.
Vége a ‘bárka életmódnak’. Ami számukra Isten ítéletében biztonságot jelentett, ne váljék menedékhellyé a későbbiekben. Az új helyzettől (Krisztus-követéstől) való félelem sokakat késztet arra, hogy maradjanak a ‘bárkában’. Nem kell ápolni egy bármikor gyorsan elérhető földi óvóhelyet! Múzeumnak se kell azt berendeznie. Noé Istenben bízott az özönvíz előtt is.
„Kiment Noé családjával és mindazzal ami a bárkában volt” — a hit lépését tették meg.
Elhagyják Isten szavára az ítéletben oltalmat jelentő otthont. Nem a bárkába vetik bizalmukat.
Otthonuk lett az egész föld. Az Úr oltalmában benépesíthetik, azt az állatvilággal együtt; „szaporodjanak és sokasodjanak a földön”. Isten gondviselő szeretetére bízzák magukat.
Jelen időnkben kialakulóban van egy világméreteket öltő háború. Nem akármilyen ítéletes időknek nézünk elébe. Hol van a mi óvóhelyünk? ‘Atom biztos’ bunkerekben? Vagy abban a drága vérben, mely mindnyájunk vétke miatt folyt? Az élő Úr Jézus Krisztusban, aki önként vállalta bűneink miatti elvettetést, az örök Élőtől való elszakíttatást?
Ítéleten általmenve van csak megtartatásunk. „kevés, azaz nyolc lélek tartatott meg víz által; ami minket is megtart most képmás gyanánt, mint keresztség — nem gyermekkeresztség —, ami nem a test szennyének lemosása, hanem jó lelkiismeret keresése Isten iránt, a Jézus Krisztus feltámadása által.” (1Pt 3,20-21.) „Avagy nem tudjátok, hogy akik megkeresztelkedtünk Krisztus Jézusba, az Ő halálába keresztelkedtünk meg?” (Rm 6,3.) „Krisztussal együtt megfeszíttettem. Élek pedig többé nem én, hanem él bennem a Krisztus…” (Gal 2, 20.)
A ‘bárkában’, megítéltetésünk idején, Krisztus halálában történik a meghalás a régi önmagunknak, „ezenképpen gondoljátok ti is, hogy meghaltatok a bűnnek, de éltek az Istennek a mi Urunk Jézus Krisztusban” (Rm 6, 11.) Isten vizei (Igéje) minden önző terveinket, számításainkat megítéli, segít nekünk halálba juttatni. Aki átéli a kegyelmet, bűnbocsánatot, az örömmel lép az Úr szavára, új élettér elfogadására.
2.)	Új kezdet az Úrral való kapcsolatban: „Oltárt épített Noé az Úrnak”
Az oltárépítés hitünk cselekedete. Kinek tulajdonítom a képességet, az erőt, hatalmat, megmentésem, megtartatásom tekintetében? Embernek? Dolgoknak? Körülményeknek? Annak építek oltárt.
Aki azt mondja „Szerencsém volt” — oltárt épít az ‘ismeretlen istennek’.
Noé az Úrnak épített oltárt. Iránta van tele szíve hálával. Neki kíván áldozni, ahogyan kedves az Úrnak. „Minden tiszta állatból és minden tiszta madárból áldozott égőáldozattal.” A tiszta áldozati Bárány: Krisztus.
Nem gyászolják a letűnt világot. Nem sírják vissza emlékezetükbe a mulandóság szépségeit. Nem sajnálják az elveszett kincseket. Ha ez után fájt volna a szívük, megindultak volna életüket odaáldozni arra, hogy előbányásszák mindazt, amit Isten ítélete temetett el előlük. Előre tekintenek. Ebben az áldozatban az Úr rendelkezésére bocsátják magukat. „Téged dicsérjen teljes életem”.
Noé önként, szabad akaratából épít oltárt az Úrnak. „Igaz, tökéletes férfiú volt” (1Móz 6, 9.) Krisztus előképe ő. Krisztus önmagát áldozta fel az Atya tetszésére. Az igaz, tökéletes megáldoztatása a ‘kedves illat’. Erre tekintve hirdeti Atyád bűneid bocsánatát, a kárhoztató ítélet elöli oltalmadat. Kinek szánod oda magad ennek tudatában? Áldozz az Úrnak! Idődet, erődet, képességeidet, javaidat Krisztusnak add! Hadd rendelkezzen veled!
3.)	Új kezdet az örök élet, a Krisztusban áldott élet: „Megérezte az Úr a kedves illatot”
Kiengesztelődik az Atya szíve. Az ártatlanul kihullott vér, a Bárány vére megindítja az Atya szívét az ember iránt, teremtettsége iránt, és ígéretet tesz. „Nem átkozom meg többé a földet az emberért, nem vesztem el mind az élő állatot…, mert az ember szívének gondolata gonosz az ő ifjúságától fogva”.
Az Úr tudja, hogy az ember szívéből árad a környezetét mérgező gonoszság. Ebből a szívből származik az Istentől való függetlenedés gondolata, maga ura akar lenni, ez a szív támad testvérére.
Az Úr tudja mindezt, mégis megáldja Noét és fiait azzal az áldással, mint Ádámot és Évát. „Szaporodjatok és sokasodjatok és töltsétek be a földet.” (1Móz 9,1.) Mindezt azért, mert ígéreteit Isten vissza nem vonja. Megváltót ígért a bűnbeesett embernek, aki a kígyó fejére tapos.
Krisztus ezt a győzelmet a kereszten életét áldozva megszerezte. Az áldást Benne nyerjük el. Az élettér Krisztusért van biztosítva megváltottainak. Nem csak a külső, hanem a belső ember számára is. „Benne élünk, mozgunk és vagyunk” (ApCsel 17,28.) Ez az élettér Krisztusban átnyúlik a mulandóságból az örökkévalóságba. Új élet: ígéreteket hordozó, ígéretek beteljesedését folyamatában átélő élet az áldott élet.
„Míg a föld lesz, vetés és aratás, hideg és meleg, nyár és tél, nap és éjszaka meg nem szűnnek” — és ez így van mind e mai napig, és tudjuk, hogy az Úr ígéretei mind beteljesednek. Krisztus áldozatáért nyerünk áldást mi is. Vérében bűneink bocsánatát. Gyülekezetében, vérén megvásároltak közösségében testvérekre találunk. Az eljövendő ítélet elől pedig Benne van oltalmunk.
Befejezés: Krisztusban elrejtve a végső ítélet felé.
A mi napjainkban látjuk, hogy erőszakossággal telt meg újra a föld. „Az Úr napja pedig úgy jön el, mint éjjeli tolvaj, amikor az egek ropogva elmúlnak, az elemek pedig megégve felbomlanak, és a föld és a rajta levő dolgok is megégnek. Mivelhogy azért mindezek felbomlanak, milyeneknek kell lennetek néktek szent életben és kegyességben. De új eget és új földet várunk az ő ígérete szerint, amelyekben igazság lakozik.” (2Pt 3,10-13.) „Isten béketűrése várt Noé napjaiban” (1Pt 3,20.) Ma Krisztus kegyelemkiáltásáért vár reád Atyád, hogy az eljövendő ítéletben a megtartatást Őt szolgálva éld át!

Hozzászólások:
A mai ember saját feje után megy. Nóé Isten szava szerint ment ki. Első dolga pedig a hálaadás — a mai ember nem tud hálát adni.
Salamon szigetekről film: 300 km/h‑s szélvihar. Azt hitték, minden és mindenki elpusztult  senki, mert a jelentésre hallgatva sziklahasadékokba bújtak.
A kedves illat Istenhez jutása ragadta meg — miközben máshol az van, hogy áldozataitok illata nem kedves előttem…
A hálaadáshoz a 103. zsoltár kapcsolódik.
Tapasztalatai szerint a szegények sokkal jobban tudnak hálát adni.
Miért van, hogy a gyülekezetben is azt élik meg szabadulásnak, megmenekülésnek, ha pl. betegségből meggyógyulnak, de azt, hogy Krisztusban lelkileg megmenekülünk, már nem?! Pedig Nóé sem csak testileg menekült meg!
Chuck Norris, A texasis kopó egyik részében az elrabolt gyermek után megy. Az erdőben vihar éri, és így imádkozik: Uram, nem kértem tőled még semmit, de a szülőkért ments meg… Kíváncsian várta, mi lesz utána. A mindenek felett győző hős hívőt megszégyenítően hálát adott a végén!
Konfirmandusoktól megkérdezte, mit jelent az, hogy az ember hajtsa uralma alá a földet. Örült, hogy egyikük azt mondta: nem azt, hogy elpusztítsa!
A 10 leprásból is csak egy adott hálát. Az önkormányzat vállalta, hogy a szlovák tankönyvek mellett a többi költségét is felvállalja az iskolások segítésére. 11 szülőből 1 köszönte meg…
Hézser Kötőjeles történetekben szerepel: … pénzen vehetsz ágyat, de álmokat nem… stb.

(A Szent István Társulati Biblia jegyzetei):
„Ter 8,21.
Isten tudja, hogy az ember akarata gyenge, és hajlik a bűnre. Ezért a büntetés alkalmas pedagógiai eszköz, a világ rendjét azonban sem a bűn, sem a büntetés nem változtatja meg. Isten örök terve szerint vezeti az emberiséget. - Az áldozat illatára való hivatkozás antropomorfisztikus kifejezés - Isten az ember hódolatára tekint, nem az áldozat illatára.”

(Káldi Biblia jegyzetei):
„1 Móz. 8,21
kedvesen fogadá az áldozatot.
1 Móz. 8,21
A héber szerint: önmagában.
1 Móz. 8,21
Ily igéretet tőn Isten Noénak kedvesen fogadott áldozatánál, melynek azért vala oly áldásos sikere, mert az az ó szövetség egyéb áldozataival együtt előképe volt Krisztus Jézus keresztáldozatának; mint ezt a sz. atyák tanítják. L. Móz. III. 1. r. 1-ső jegyz.
1 Móz. 8,22
és többé nem jőnek oly rendetlenségbe, mint a vízözön idejében.”

(Hertz Biblia jegyzetei):
„Gen 8,17
nyüzsögjenek. A Tárgum így fordítja: /wdlytyy = szaporodjanak.
Gen 8,19
családjaik. Azaz: fajtáik, mint Jer. XV,3.
Gen 8,20
oltárt épített. Nóé szükségét érezte annak, hogy kifejezze háláját Istennek. Ő a Bibliában az oltárépítők úttörője.
égőáldozatokat. Az égőáldozatot teljesen megemésztette a tűz az oltáron, és semmit sem kapott belőle a pap vagy az, aki az áldozatot adományozta.
Gen 8,21
a kedves illatot. Nóé áldozata olyan kedves volt Isten előtt — emberi kifejezéssel —, mint a kellemes illat az embernek. Az antropomorfizmus elkerülése végett a Tárgum így fordítja: ‘És az Örökkévaló tetszéssel fogadta áldozatát’.
magában. Szószerint: szívéhez. Önmagához; értelme: Isten elhatározta.
Nem fogom többé megátkozni. Nem fog többé megismétlődni az az átok, ami Ádám idejében kimondatott (l. III,17). Valószínűleg az özönvíz ‘átka’ is bennfoglaltatik ebben. Sohasem zúdul a világra ilyen méretű katasztrófa.
az ember miatt. Egyes magyarázók szerint ‘Ádám miatt’ (Jacob).
az ember szívének. Egyes magyarázók szerint ‘Ádám szíve’ (Jacob).
hajlama. Az ember rossz hajlama, a ‘jécer horá’, amely nagyon sokszor győz az ember jóindulata, a ‘jécer hatóv’ felett.
ifjúságától fogva. Azaz: a jó és rossz ismeretének derengésétől kezdve.
amint cselekedtem. Jövőben Isten az egyes bűnösöket fogja megbüntetni, és nem az emberi nemet egyetemlegesen.
Gen 8,22
Az évszakok szabályos váltakozása nem szűnik meg. A Talmud szerint az év hat ‘évszakra’ osztható. Mindegyik ilyen évszak két hónapig tart (Baba Mec. 106b.).”

(Jubileumi kommentár):
„1 Móz. 8,8:15–22. Nóé hálaáldozata.
Isten ‘kibocsátó’ felhívása arra, hogy a bárkában levők lépjenek ki a földre és kezdjenek új életet, nemcsak parancs, hanem áldás is. A ‘szaporodjatok és sokasodjatok a földön’ szavak emlékeztetnek a teremtéstörténetnek arra a részére, amikor az élőlényeket és az embert útjára bocsátja Isten. A szavak megismétlése a teremtési rend és kiváltság megújítását fejezi ki.
Nem szól a Biblia arról, hogy amikor Nóé kilépett a szárazföldre, kétségbeesett‑e a szörnyű pusztulás láttán, vagy ellenkezőleg, büszkévé tette‑e az a gondolat, hogy ő a kiváltságos megmenekült, szinte övé az egész föld. Ellenben olvasunk arról, hogy legelső tette volt hálaáldozatot mutatni be megmentő Istenének. Áldozata ‘kedves illatként’ (ez a szívesen fogadott áldozat jelzője, Lev 1:9) szállt az ég felé. — Az áldozat elfogadásához fűzött ígéretben Isten ‘reális látása’ tükröződik. Ő tudja, hogy az ember szívének az indulatai (vö. 6:5) nem lesznek jók ezután sem. Ő mégsem akarja többet ilyen módon elpusztítani a földet. Ezután az évszakok, a ‘munkák és napok’ meg nem szűnnek. A természet rendjének ez a ciklikus jellegű tovahaladása pedig nem unalom és nem a gondoknak a munkáknak a kényszerű ismétlődése, hanem az élet fennmaradásának az áldása, amelynél a keretet biztosítja a világot fenntartó Isten, az embernek pedig lehetőséget ad arra, hogy tartalommal, emberhez méltó munkával ezt a keretet kitöltse. — Így zárul le e világkatasztrófa leírása az új élet ígéretének kegyelmes kihirdetésével.”

(A Biblia ismerete kommentársorozat [KIA sorozat]):
„c.	Nóé hálaáldozata (8. rész)
8:1-3. Az eső negyven napon át ömlött (7:4,12), de a vizek tovább emelkedtek száztíz napon át (vö. 7:24, ‘a víz százötven napig áradt a földön’). A negyven nap, úgy látszik, része volt a százötven napnak. A százötven nap hátralévő részén enyhébb lehetett az eső (vagy a föld alatti vizek törtek elő még száztíz napig; lásd ‘Az özönvíz kronológiája’ c. táblázatot).
8:4-19. A bárka... megfeneklett az Ararát-hegységben százötven nappal az eső megkezdődése után. Lehet, hogy az asszíriai feljegyzések a kelet-törökországi Örményországba helyezik ezt, de a pontos helyszín ismeretlen. Miután világossá vált, hogy a föld alkalmas a letelepedésre, a nyolc ember és minden állat elhagyta a bárkát. Ez 377 nappal azután történt, hogy bementek a bárkába (vö. a 7:11-et a 8:13-14gyel). A ‘megnyugvás’ elég erős motívumnak tűnik az egész történetben. A bárka megnyugodott (4. v.); először a galamb nem talált helyet a lábának (9. v.; szó szerint ‘nem talált nyugvóhelyet a lábának’).Amikor a bárka megnyugodott az Ararát hegyén, ez több volt csupán szó szerinti megfeneklésnél. Új kezdet volt ez: a föld tiszta lett és megnyugodott.
8:20-22. Miután Nóé elhagyta a bárkát, áldozatot mutatott be Istennek, mely kedves illat volt az Úr előtt. Isten népe őt imádó nép, amint ezt Izráel meg fogja tanulni. Isten imádata abból áll, hogy annak legjavából adunk neki, ami amúgy is az övé. Az Úr megváltottai ajkuk dicséretét ajánlják fel neki (Zsid 13:15), jövedelmük legjavát (Péld 3:9) és lelkük készséges áldozatát. Nóé kegyelmet talált, Istennel járt engedelmesen és igazságban. Megmenekült az ítélettől, belépett egy új korba, ahol az emberi gonoszság ideiglenesen eltűnt, és erre Isten imádatával és áldozathozatallal reagált.
Miután Nóé bemutatta az áldozatot, Isten megígérte, hogy nem átkozza meg többé a földet ilyen módon. Az évszakok váltakozása Isten türelmének bizonyítéka.”

(Szabó Andor: Lábam előtt mécses a Te igéd):
„KIRAJZÁS
1 Mózes 8.
Az egymást követő időpontok arról beszélnek, hogy Isten átgondolt terv szerint cselekedett. Noé is magáévá tette e nyugodt mértéktartást. Tud várni a megfelelő időpontig. Az állatok is alkatuk szerint idomulnak e rendhez. A holló a vadon élő állat természete szerint viselkedik. A galamb a szelíd, ház körül élő állatok kezességével száll ki Noé kezéből, s tér vissza rá. Másodszor a sarjadó új növényi élet jelét hozza a csőrében, harmadszorra már talál fészekrakó helyet.
Noé kiköltözését a bárkából mégsem a kedvező külső híradások szabják meg, hanem Isten szava. Az Ő hívására a kivonulás éppoly ünnepélyes, mint a beköltözés volt kerek egy éve (a 7,11-től a 8,14-ig = egy holdév + 11 nap = 1 napév). A szombatnak, s a későbbi újév ünnepnek kozmikus összefüggései is vannak (13). Az évi munkarend, az évszakok változása az ún. ciklikus, körforgásban ismétlődő idő-szemléletnek is helyet ad. Az idő kereke forog, s úgy halad célja felé.
Noé első tette a hálaadás. Most olvassuk először, hogy ember oltárt épített. S előbb épül oltár a megújult földön, mint tető a fejük fölé. Aki időben vett észre mindent, tudja most is mit kell tennie, ellentétben elpusztult kortársainak a nemtörődömségével. Ők ‘semmit nem sejtettek’ (Mt 24,37-39).
Meghökkentően emberi, ahogy Isten megérezte az áldozat kedves illatát. Isten enged magára hatni, engesztelődik, mégsem az áldozón van ezúttal a hangsúly, hanem az áldozaton. Emlékezteti Őt a vétlen áldozatokra, sejtetve egy fontos megkülönböztetést. Mintha ezt mondaná magában az Isten: méltánytalan volt, hogy a szüntelenül rosszra hajló ember miatt megátkoztam az alacsonyabb rendű életet. Nem teszem többé! (21) Ezt az ígéretet nem sajátíthatja ki az ember csupán magának.
Az állatvilág iránti szánalom végigvonul a fejezeten. Isten gyönyörködik a természet sarjadásában, nyüzsgésében. Nevezhetnénk a 21. verset a természetvédelem lókusának. Ebbe az ökológiai egyensúlyba az élő ember is beletartozik, s felelős is érte.”

(Gyökössy Endre: Az őstörténet):
„XXII.
Az özönvíz vége; Noé hálaáldozata;
Isten kegyelmi szövetsége
Teremtés könyve 8. résztől a 9,17-ig
Új bölcsőnkre, Istennek a bárkára írt üzenetét öt pontban szeretném elmondani.
Első üzenete, amit megértettem: Noénak meg kellett tanulnia hittel és bizalommal várni. Igen: várni! Bezárva egy bárkába, amelynek csak fölül volt ablaka — tehát nem láthatott semmit abból, ami körülötte történt. Semmi másra nem támaszkodhatott a jövőjét illetően, mint Isten ígéretére s addigi hit-tapasztalataira Istennel kapcsolatban, hiszen ‘Vele járt’. És ezért Noénak biztosan voltak ilyen megtapasztalásai.
Egy ó-héber legenda arról beszél, hogy mikor Noé még építgette, építtette a bárkát, egy napon — amikor Noé éppen nem tartózkodott a bárka közelében, a gúnyolódó és dühös munkások lerészegedtek, és az előre elkészített faanyagot, amely még rönkökben és deszkákban állt egy domboldalon, részeg dühükben fölszabdalták és a fölszabdalt faanyagot szétszórták a dombon. Noé megrendülten szemlélte a részeg embereket és munkájukat. Végigjárta a dombot és — miután jól megnézte a szétszabdalt faanyagot — szent derűvel csak ennyit mondott a meghökkent és kábulatukból ocsúdó embereknek:
— Nincs semmi baj; mindent pontosan méretre szabtatok!
Ha ez csak egy ó-héber legenda — lényegében akkor is kifejez valamit abból, hogy Noénak lehettek hasonló és megrendítő megtapasztalásai Istenről — Akivel ő járt. Most, bezárva a bárkába, hosszú időn át csak ezekre a hit-tapasztalataira támaszkodhatott.
Biztosán voltak nehéz órái, esetleg napjai. Kísértései: elég lesz‑e az élelem? Nem borul‑e fel a bárka? Vége lesz‑e valaha az özönvíznek? Sőt: lehet, hogy nem egyszer hozzátartozóit kellett biztatnia és vigasztalnia, akik ugyancsak Noé hitéből és bizalmából éltek. Reménységét még rájuk is át kellett sugároznia.
A mai első üzenet tulajdonképpen mint halk kérdés érkezett saját szívem felé, és így adom tovább: — Amikor Isten ‘bezár’ valahova — talán egy lehetetlennek tűnő helyzetbe, életformába, állásba, kórházba, szenvedésbe —, tudom‑e, hogy ez gyakran (igen gyakran!) az Ő megmentő kegyelme —, mert így rejt el valami elől. De így, ‘bezárva’ — tudok‑e várni?! Tudok‑e hittel, bizalommal és reménységgel várni? Sőt — még mások számára is reménység és bizalom forrásává lenni? Ilyenkor, amikor csak ‘fölfelé’ van ablak, s magam körül ‘semmi kilátás’ — tudok‑e úgy imádkozni, mint a zsoltáros: ‘Elöl és hátul körülzártál, Uram, és fölöttem tartod kezedet’.
Ezt a hitet és bizalmát Isten felé Noé csak akkor kaphatta, amikor még napsugaras — ahogy mondani szokás, ‘jó békeidőkben’ járt együtt Istennel. ‘Körülzárattatásunk’ előtt kell ilyen hitre jutnunk, hogy elöl és hátul körülzárva is érezhessük, tudhassuk: felettünk tartja kezét!
Egy presbitertársamat egyszer bevitték a mentők a járványkórházba, meglehetősen riasztó leletekkel. Ott valóban körül van zárva. Elöl is, hátul is. És én tudom, biztosan tudom, de üzente is: ő tudja, ki tartja felette a kezét.
De ezt nem lehet á járványkórházban megtanulni — ezt már előzőleg tudni kell, hogy ott is tudhassuk! Ma ő — holnap tálán én.
A mai ősi szöveg második üzenete: ki is kell jönni a bárkából.
Mikor megfeneklik a bárka az Ararát hegyén, Noé kiküldi hírhozóit, előbb a hollót, majd háromszor a galambot. De mikor az nem tér vissza — még mindig nem hagyja el a bárkát. Istennek kell ‘beszélnie’ vele és ezt mondania Noénak: — Jöjj ki a bárkából, te és mindenki, az állátok is.
Siralmas látvány lehetett az, amit Noé látott: sár és iszap, dögök és pusztulás mindenütt. A bárkában már olyan jó volt és megszokott. És mégis csak menedék volt az! Rejtek. Fedél.
A tibolddaróci pincelakókra gondolok, akik a hegybe vájt pincékben laktak még az én diákkoromban. Akkor a kormány szép szoba-konyhás, pirostetős házikókat építtetett nekik. Egy részük nem volt hajlandó átköltözni, másik részük egy idő múlva visszaszökdösött. Mert megszokták. Ott valahogy rejtettebben érezték magukat. A néhai bunkerlakókra gondolok, akiket itt is, de főként Németországban szinte erőszakkal kellett kihozni rejtekükből — mert még a bunkert is meg lehet szokni…
Még emlékszem, hogy sok öreg palotai paraszt ember neheztelt Benkő Istvánra, mert lebontatta a régi templomot. Hiába volt meg a hatalmas és három tornyú új templom. Az evangélikusok — már ezen okulva —, sokáig nem merték lebontani a régit.
Ha az első mondanivaló kérdéssé formálódott bennem, a második egy csendes figyelmeztetés: a magam számára, és most így mondom tovább: Ha kell, ha Isten mondja (belül, vagy kívülről); tudjak — tudjunk kilépni a bárkából! Pl. régi, megszokott, vagy akár megcsontosodott életformákból. Mert a bárka és minden ‘bárka’ csak addig menedékhely, amíg Isten valamiképpen tudtunkra nem adja: — Jöjj ki! — Hagyd ott! — Fordíts hátat neki!
Az ősi felirat harmadik üzenete: Noé első dolga, miután elhagyja a bárkát: oltárt épít az ÚR-nak és ott áldozatot mutat be neki. Ezt is némán, szó nélkül cselekszi. Igen elképzelhető volna, ha előbb szétküldi a családtagokat, hogy kémleljék ki a vidéket. Mérjék fel, hol vannak. Vagy gyűjtsenek egy kis giz-gazt ‘alágyújtósnak’, vagy egyszerűen csak járjanak egy jót a friss levegőn, hogy kinyújtóztassák elgémberedett tagjaikat.
Ismét egy csendes kérdés: — Ha megrendülne lábunk alatt a föld, és előttünk — mögöttünk összedőlnének a házak, de valami különös kegyelem folytán életben maradnánk — mi volna az első dolgunk? Lenne egy is közülünk, aki letérdelne az udvaron és hálát adna?
Az Ige negyedik üzenete: Isten döbbenetes realizmusáról beszél. ‘Isten stílusa’ ilyen.
A kiválasztott és megmentett embereiről így gondolkodik ‘szívében’: … ‘gonosz az ember szívének gondolata ifjúságától fogva...’ Igen: az új ‘magról’, az új ‘vetésről’ — akiket majd továbbplántál a földön — vélekedik így.
Mégis… — ó, ez az isteni mégis: ez a kegyelem! — ennek az embernek — akiről, akikről, ha szabad így mondanom: semmiféle ‘illúziója’ nincs az Istennek — ennek az embernek ígéri meg: ‘amíg csak a föld lesz — vetés és aratás, hideg és meleg, nyár és tél, nappal és éjszaka meg nem szűnik...’
De ez az ‘amíg’ is az Isten realizmusának jele… Amíg mi el nem pusztítjuk ezt a Földet — amíg mi ‘magunkra nem szabadítjuk az eget…’ — addig Ő nem változtat a renden. Amíg csak a Föld lesz! — De lesz‑e? Lesz‑e hely, ahol vetés és aratás lehessen, ahol hideg és meleg váltogathassa egymást, ahol nyár és tél, nappal és éjszaka örök ritmusa lüktethessen?!... Isten megígérte…, hogy amíg csak a Föld lesz — Ő ezt megadja!...
Irgalmazzon és könyörüljön rajtunk … mert … gonosz az ember szívének gondolata ifjúságától fogva … és arra is kész, hogy kirúgja lába alól a Földet…
Pedig milyen világosan és félreérthetetlenül rendelkezik így az Isten a bárkából kilépőknek: ‘Aki embervért ont, annak vére ember által ontassék ki, mert az Isten a maga képére alkotta az embert...’ Íme: Isten védi az embert — az embertől, s az emberen a maga képét…
És az ötödik üzenet: — Isten realizmusára mutat ez is — az isteni kegyelem. (Mert rajtunk csak a kegyelem segíthet)... Ha van mentségünk és lehet reménységünk, akkor ez lehet: Isten — először a Bibliában, s első ízben egy emberrel a Földön — szövetséget köt! Jól értsük ezt a szót —, mert a magyar ‘szövetség’ szó nem pontos fordítása az eredetinek (bőrit: diatéké) és nincs is rá megfelelő szavunk. — Itt nem két egyenrangú partner köt szövetséget. Itt: Isten irgalmasan és kegyelmesen önmagát kötelezi el — önmagának —, hogy azzal az emberrel, ‘akinek gonosz a gondolata ifjúságától fogva’, mégis szövetségre lép. Ez a mégis: ez a kegyelem. Az ember ebben a szövetségben csak boldog és ujjongó elfogadó lehet. Ennek az első szövetségnek a jele: az égen a szivárvány — annak is jele: nem lesz több özönvíz.
Ezt a szövetséget újítja meg Isten Ábrahámmal, majd Mózessel és Dáviddal. Majd az idők teljességében Új Szövetséget köt az emberrel: egyszülött Fia, a Jézus Krisztus által. Ennek az Új Szövetségnek a jele: Jézus megtöretett teste és kiontatott vére… És… a kereszt. A Golgotán.
Ez az Új Szövetség azt jelenti, hogy az ember — akinek gonosz a gondolata ifjúságától fogva, mégis Isten szövetségese. Mért Isten mégis szóba áll vélünk —, s mégis van menedékünk… Jézus Krisztus által…
Mert igen, igen, megrendítően ‘szép’ és ‘jó’ az Isten ‘stílusa’ — és igen ‘reális’ — az Isten Új Szövetsége.”

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                       \\\\\\/////
                       /  _   _  \
                      (| (.) (.) |)
 ___________________.oOOo__( )__oOOo.___________________
|                                                       |
|                Tommyca - Szakács Tamás                |
|                 az A-T&T  páros tagja                 |
|                                                       |
|         Felsőpetényi Evangélikus Egyházközség         |
|        2611 Felsőpetény,  Ságvári Endre u. 12.        |
|                   (35) 360-037   (Lelkészi Hivatal)   |
|                   (30) 426-5583  (T)                  |
|                                                       |
|                  tommyca@freemail.hu                  |
|              http://www.extra.hu/Tommyca              |
|___________________.oooO_______________________________|
                    (   )        Oooo.
                     \ (         (   )
                      \_)         ) /
                                 (_/