Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@mail.digitel2002.hu>
Címzett: "Fraternet-Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>
Elküldve: 2002. március 1. 23:51
Tárgy: 1Móz 4,1-13. - Uralkodhatsz a bűnön! - Oculi

Kedves ‘Testvérőrizők’!

Felvetődött a kérés, hogy adjak előkészítő gondolataimhoz vázlatot is. Tulajdonképpen jogos a kérdés, de meg kell vallanom, hogy amiket előkészítőnek szoktam küldeni, azok még annyira nyers stádiumban levő gondolatkupacok, hogy tulajdonképpen e fázisban még egyáltalán nem biztos, hogy tudok értelmes és használható vázlatot adni. Sokszor még a cím meghatározása is korai, és előfordul, hogy végül nem is az marad, annyira megváltozik a végére az anyag összegyúrása során. Így hát igyekszem eleget tenni a kérésnek, de azt nem ígérem, hogy túl szerencsés vázlatokat tudok ilyenkor adni — azt végképp nem, hogy a végleges igehirdetésben is ezek fognak szerepelni…

Vázlatkísérlet:
Uralkodhatsz a bűnön!
1. Uralkodhatsz az elkeseredésen
2. Uralkodhatsz a haragon
3. Uralkodhatsz a bűnön
4. Uralkodhatsz — Krisztus által

Meg kell valljam, a perikopálást csonkának érzem — így szinte olyan a végkicsengése, mintha Isten jó alaposan, és túlzottan is, már-már igazságtalanul büntette volna meg Kaint. Pedig azért a folytatásban kiderül, hogy még külön védelmet is kap… Ezért valószínűleg inkább a 15. versig fogom felolvasni.

Jól ismert történet. Nemcsak bibliaismeretből. Saját életünkből is. Temérdek esetben voltunk részesei — és bármilyen szép is volna, nem Ábel szerepét szoktuk alakítani…

 gondolata arról, hogy nemcsak vízszintesen, hanem függőlegesen, felfelé és lefelé egyaránt kell tekintenünk (ld.  idevonatkozó részét), egyúttal választ ad sok-sok kudarcunkra is: rossz dimenziók irányába tekintettünk! Nemhogy az egyház tekintetében elengedhetetlen a megfelelő irány kiválasztása és elsődlegesnek elismerése, de a leghétköznapibb pillanatokban is az! Nemcsak az áldozat bemutatásakor kell fölfele tekintgetnünk — és önző módon várni az áldást, , hanem maradjon meg a függőleges irányultságunk utána is, akár akkor is, amikor minden arra utal, sőt, teljesen bizonyos, hogy Isten a másik oldalára állt, neki adott igazat, és akkor is, amikor fellángol haragunk és leesik arcunk, a gyűlölet pedig a testvér ellen hangol. Szeretjük elválasztani az államot és az egyházat — miközben azt hisszük, hogy a világ és Isten szétszakítható… De hogyan is lehetne az, amikor Ő teremtette?!? Látszólag egy gyilkosság, vagy bármi köztörvényességbe ütköző cselekedet egyszerű bírósági ügy — valójában azonban legelőször is Isten elleni lázadás!

A fölháborodott asszony, aki tiltakozik az ellen, hogy férje segíti a testvérét, sok kérdést vethet fel bennünk is. Nem bánunk hasonlóan a testvéreinkkel, felebarátainkkal? Amikor nem akarjuk észrevenni, hogy ő is Isten ugyanolyan drága — drágán megváltott — gyermeke, mint mi. Amikor jobban szeretnénk, ha távol tartaná magát a gyülekezettől, nem is járna hozzánk. Menjen, ahova tud… Szörnyen kegyetlen. Semmivel sem finomabb, mint Kain tette… Hiszen nemcsak furkósbottal lehet agyonütni valakit, hanem szavakkal is, mi több, gondolatokkal is. Persze, most azt mondod, hogy Te nem gyűlölöd a másikat, mint Kain tette, csak hát nem kedveled. És mondd, mi a különbség? Isten előtt mi a különbség? Te is azt kérdezed:   Mi a különbség? Nem éppoly cinikus ez a magatartás is? Nem éppoly bűnös ez a szemlélet is? Tudd meg, ha eddig nem tudtad: igenis, őrizője vagy testvérednek!

Valóban nagy igazságtalanság, hogy míg Kain verítékével szerzett áldozatot visz, addig Ábel könnyedén viszi az állatot?!? Nekem van egy olyan személyes érzésem, hogy ez a nézőpont nem helyes. Több szempontból sem. Először is: a pásztor sem feltétlen henyél egész nap. Másrészt Istennél nincs ilyen értelemben különbség a szerzett javakra csöpögtetett veríték mértékétől függően — se így, se úgy. Azt hiszem, itt egyszerűen nem marad más, mint amit állítólag  mondott arra, mit csinál, ha olyan részt olvas a Szentírásban, amelyet nem ért: megemeli a kalapját…
Emellett persze van helye annak, hogy töprengünk, és próbáljuk jobban megérteni, mi is a különbség a két testvér között. Maszek véleményem szerint nem az áldozatban lelhető, hanem valószínűleg a nem említett előzményekben. Ezt — számomra legalábbis — az sejteti, hogy Isten megkérdezi Kaint:  Ebből az sejlik, hogy tulajdonképpen nincs önmagán kívül levő oka rá… Ne botránkozzon meg senki, tudom, hogy ez spekuláció, nem is tulajdonítok a kelleténél nagyobb jelentőséget neki — de ha már ez a textus, hát megosztom veletek gondolataim erről is.

A testvérharcot még élesebbé teszi, hogy valójában ikrekről van szó! (Ha a különbségekből következően minden bizonnyal kétpetéjűekről is.)

Számomra hatalmas élmény volt hajdan :  c. regénye azon része, ahol épp e textussal foglalkoznak, pontosabban a Kainnak mondott héber szavak értelmezésével. (A végeredmény párlata az volt, hogy nem felszólításként értik: , hanem lehetőségként: .) Talán érdemes elolvasni mindenkinek… Az uralkodhatsz értelmezéshez kénytelen vagyok azonnal hozzátenni, hogy ÚSZi oldalát is tekintve nem önnön rátermettségünk lehetőségéről van szó, nem is egyszerűen a szabad akarat lehetőségéről, hanem sokkal inkább arról, hogy már ide is belerejtette a Szentírás, hogy lesz, Aki valóban elvezet minket arra, hogy uralkodhassunk a bűn felett. A golgotai uralom nélkül úgy vélem, nem szabad e sorokat érteni. Ahogyan már az asszony magja a bűnesetnél előremutat rejtetten, úgy most is.

Meglepő, milyen érzékletesen és jól írja le a bűn természetét e szakasz! A mai pszichológia elbújhat mögötte… Sok szempontból hasonló a jakabi leírás:  Szinte azt mondja Isten Káinnak: 

A történet ÚSZi :  

A Biblia furcsa hullámzásaiban a csúcsról indul: Isten tökéletes teremtéséből. Eztán süllyedés következik — először a bűneset miatt,  ahol az ember eltávolodik Istentől, kiűzetik Édenből. Ám a lavina tovább hat, és az istenkapcsolat után megromlik a társkapcsolat is — nemcsak abban, hogy Éva bűnvallás helyett Ádámra mutogat, hanem abban is, hogy Kain megharagszik Istenre és Ábelra, az intő szóra sem hallgat már, hanem megöli ikertestvérét.

Esetleg érdemes felidézni magunk előtt :  c. művét. (Nem azért, hogy egyetértsünk vele, hanem hogy eltöprengjünk álláspontján ill. magán a történeten.)

A történet valahol arról is szól (bár egyáltalán nem biztos, hogy az igehirdetésbe beleveendő témalehetőség), hogy Isten előtt egészen más az ember és az emberi lét értéke. A döntő többség számára a Semmi-Senki, semmit nem számít, senkinek nem hiányzik, csak Pára, Lehelet — azaz Ábel. Az igazi személy mégiscsak a Zsákmány, a Szerzemény, a Nyereség — Kain! Ki törődik azzal, hogy egy nyomorék vagy szellemi fogyatékos, egy rokkant vagy egy nyugdíjas hogyan küzd az élettel? Vagy ha gondolunk is rá, hát akkor is a sajnálat, olcsó részvét felkiáltásával:  Gondoltunk‑e már arra, hogy ők maguk egészen másképp tekintenek életükre? Hogy ők maguk éppúgy teljes értékű élet birtokosai lehetnek? Hogy Isten maga egészen más szemmel tekint rájuk, mint ahogyan mi nézzük — és sokszor nézzük le! — őket? Nem járunk mi is úgy, hogy Isten testvérünk, Ábel áldozatára rátekint, a mi Kain-áldozatunkra pedig nem?!

Megfontolandó, térjünk‑e ki  mintájára a  témára, ill. hogy Isten nemcsak rációnk számára is érzékelhető bölcs, hanem sokszor nagyon nem érthető, amit tesz? Miért Ábel áldozatára tekint, ill. miért Kainnal foglalkozik, stb. Ez az érthetetlenség abban is megnyilatkozik, hogy Istennek — Mózeshez hasonlóan — sokszor csak a hátát láthatjuk, mintegy a lábmosás mai útmutatóbeli történetének Péter-oldalát tekintve: 
Ugyanakkor hozzá kell tenni, hogy nagyon gazdag a textus, nyilván nem lehet mindennel foglalkozni benne…

Kemény dolog az, ami itt történik — kemény dolog, hogy Isten számon kéri rajtunk a másik vérét. Persze nemcsak a fizikai vért, nemcsak a tettlegességig fajuló gyilkosságot. Hiszen a ben Jézus egyértelmű utat mutatott, hogy az Ő népe számára sokkal magasabb a léc, mint bármely vallásalapító helyezné el magasugróversenyén: már a harag is bűn, egyenértékű az elkövetett gyilkossággal! Nemcsak azért, mert — mint Káinnál is — elvezethet a tényleges bűnig, a gyilkosságig, hanem már önmagában is bűn. Van okunk felkiáltani hát: ennyire szigorú a szabály? Hát nekem ilyen nagy felelősségem van a másik iránt? Pont azt az utálatos alakot bízta rám Isten, akit ki nem állhatok? Meg azt is, akihez valójában semmi közöm, alig ismerem, csak néha akad az utamba, és tartja kolduló markát?
Döbbenetes felismerések ezek, ha az emberi elme eljut idáig. El lehet utasítani persze, mondván, hogy  Hittanosaim reakciója is tanulságos volt, mint őszinte, emberi reakciónk indikátora. Aranymondásként a ot tanultuk — . Mit is jelent a felebarát? Amíg erről nem beszéltünk, addig nem is volt semmi baj, könnyen ráhangolódtak — hisz azokat, akik legalább félig a barátaink, nem feltétlen nehéz szeretni, de legalábbis egyetérteni azzal, hogy szeretetre kell törekednünk. A váltás akkor állt be, amikor elmagyaráztam, hogy a felebarát minden embertársunkat jelenti. Rögtön értették a lényegét, mert azonnal felzúgtak: 
Nem ez a mi reakciónk is? Káintól nagyon jól eltanultuk az önálló, felnőtt emberiség szlogenjét, ha nem is hangoztatjuk direktben:  Mert ezt azért nem mindig merjük ilyen nyíltan kimondani, inkább elbujtatjuk:  És közben akkorát tévedünk, hogy az csak na! Természetesen van egyéni felelősség is a bűn kapcsán — de épp a keresztyénség nem tagadhatja le a közösség felelősségét! Nem egyszerűen azért, mert Ákán bűne miatt nemcsak neki kellett meghalnia, hanem egész Izráel vereséget szenvedett a kislakosságú Ajtól  Sokkal inkább azért, mert mi tudjuk, hogy Valaki a mi bűneinket is magára vette, hogy hordozza, és ezzel példát adott nemcsak arra, hogy , hanem arra is, hogy egymás bűnét is hordozzuk, egymás bűnéért is felelősek vagyunk. Nem háríthatjuk hát el a  magunkról.
Lehet, hogy ez valóban kemény beszéd, lehetetlennek tűnik megtartani Isten elvárásait — de azért gondoljunk arra is,  hogy nem hagy egyedül! Épp Káinnal törődik Isten ebben a történetben, épp vele kezd el beszélgetni, ,őt akarja segíteni! Már előre, nemcsak utólag! Nemcsak felelősségre vonja és megbünteti tettéért, hanem tanácsolja, támogató intést ad neki tette előtt is — még ha Káin nem is hallgatott az óvó figyelmeztetésre. Mert hát miért is kellene nekünk éppen Isten tanácsa?! Hiszen mi sokkal jobban tudjuk, mi a jó nekünk, és merre menjünk, mit tegyünk, hogyan szerezzünk elégtételt sérelmeinkre! Persze aztán csodálkozunk, hogy csattan a kérdés:  És úgy elfelejtjük, hogy a büntetés nem a derült égből villámcsapásként jött, hanem Isten jó előre óva intett: 
Isten is tudja, milyen nehéz a vérünkkel szembeszállni, milyen nehéz indulatunkat legyőzni — azaz milyen nehéz uralkodni bűneinken. Nagyon jól tudja. Ezért segít, ezért véd már előre is szavával, ezért ad lehetőséget arra, hogy uralkodhassunk rajta. Az embernek végül is nem sikerült — adott hát helyette olyan uralkodót, Aki helyettünk is megtette. Ő maga szállt alá, hogy legyőzze a bűnt és a nyomában támadó halált — hogy valóban uralkodjon bűnön-halálon. Mert Jézus vére is égre kiált, de most már nem a vád és vérbosszú kiáltása ez, hanem a bocsánaté. Hogy akire ráhull e vér, aki issza e vért, az valóban képessé legyen uralkodni az ajtó előtt leselkedő fenevadon.

:
“Ter 4,1.
Kain nevét a népies etimológia a “megszerezni” szóval hozza kapcsolatba. A férfi hatalma alatt álló asszony örül annak, hogy más személy anyja lehet.
Ter 4,5.

Ter 4,7.

Ter 4,15.

:
“1 Móz. 4,4
Isten égi tűz által emészté meg Ábel áldozatát, de nem Kainét (sz. Jerom.).
1 Móz. 4,7
a bűnnek büntetése.
1 Móz. 4,7

:
“1–16. Káin és Ábel.

Gen 4,1
kaptam. Vagy: szereztem. A levezetés a ‘Káin’ szó és a héber ‘kana’ — szerezni gyök hasonlatosságán alapszik.
Örökkévaló. A négy héber szó, melyet Éva mondott, homályos. A hagyományos felfogás a ‘férfi’ szót Káinra vonatkoztatja, és Éva szavait a hála szavainak tartja gyermeke születéséért. Mások a ‘férfi’ szót Ádámra vonatkoztatják (v. ö. XXIX,32). Eszerint az engedetlenség a kertben viszályt okozott a házastársak közt; és Éva ujjongott gyermeke születésén, mert ezáltal visszanyerte férjét.
Gen 4,2

Gen 4,3

Gen 4,4
elsőszülöttjei. A legértékesebbeket a nyájakból.
a kövérjéből. Az állatok legértékesebb részét.
tekintett. Elfogadta.
Gen 4,5

arca elborult. Csalódás és levertség miatt.
Gen 4,7
felemelkedel. Célzás beesett arcára. Isten kegyesen közbelép, hogy megakadályozza a gonosz gondolatok fokozódását.

Gen 4,8

Gen 4,9

Gen 4,10

hozzám kiált. Bosszúért. (Lásd Jób XVI,18.) ‘Ó föld, ne fedd be véremet és kiáltásomnak ne legyen pihenő helye.’
Gen 4,11
a földről. A föld is átkozottá lett (III,17).
Gen 4,12

Gen 4,13
@w[
Gen 4,14

aki rám talál. Káin félt a jövőbeli ‘vérbosszútól’ (v. ö. Num. XXXV,10 kk.).
Gen 4,15

Gen 4,16

:
“1 Móz. 4,1–16. Kain és Ábel.

:
“3.	A BŰN ELŐRETÖRÉSE: KAIN MEGÖLI ÁBELT (4:1-16)

 

:
“XVII.
A templomból — hazafelé …
Káin és Ábel története
Teremtés könyve 4,1-8.

— 

De nézzük közelebbről ezt a történetet. Kíséreljük meg itt is kibetűzni a kép-írást: mit üzen ezredévek óta?

Egyszer egy presbitertársam szinte megrendülve mondta: — Végigolvastam a Bibliát és azt látom, hogy Isten minden ígérete beteljesült; még csak egy nem: Jézus Krisztus visszajövetele. De ha minden ígéretét beteljesítette, akkor ez is megtörténik egyszer.

Akire Éva azt mondja: Nyereség! — annak az áldozatára mondja Isten: semmiség. Akire Éva azt mondja: pára, lehelet, semmiség — annak az áldozatára pedig rátekint.

— De kisfiam, én ugyanúgy szeretlek, mint az öcsédet! Mire az idősebb, magából kikelve, azt kiabálta az arcába: — Ne ‘ugyanúgy’ szeress, hanem jobban, mint őt!

‘Igen nagy haragra gerjedt és arca elborult.’

— 
— 
Az irigység — amióta csak ember van a Földön, szüntelen talál elvi alapot, hogy elintézze azt, akire irigy, mégpedig ‘elvi alapon’.

De Káin nem borul le. A mi egyik ősapánk nem a halk és szelíd hangra hallgat, hanem indulataira. (Jaj, mi, keniták, kainiták, de ismerős ez az indulat!) — És néhány indulatos szó után agyonüti a mezőn Ábelt!

Azt hiszem, már jobban érti — talán egészen világosan érti: Jézus Krisztusnak nemcsak Káin keze által, hanem Káinért is meg kellett halnia!

XVIII. ‘Hol van Ábel, a testvéred?’
Teremtés könyve 4,9-16.

Nos, erről a dimenzióról Káin is elfelejtkezett. Fölfelé nem gondolkozott. Pedig Isten ‘látta’ őt. Sőt lefelé sem gondolkozott Káin. Mert az Ábel vérét beivott föld is ellene tanúskodott. Égre kiáltott a vér a földről.

Engedtessék meg, hogy megismételjem: — Valóban, hol van a testvéred? A vér szerint való! Hol van? Mit csinál? Mikor láttad utoljára? Van‑e mit ennie? Hogy van ‘belül’? Legeslegbelül?

— 
Csak tovább kérdezem — feleljen mindenki magában erre a kérdésre, úgy, ahogy tud: — Érv ez? A testvérem!

Szabad tovább kérdeznem?
— 
Mindig mély örömmel tölt el, ha valaki megállít, és mondani kezdi: — Nem tetszik tudni, mi van azzal a kissé szürkehajú és szomorú asszonnyal, vagy azzal a férfival, aki itt és itt szokott ülni, s hetek óta nem látom. Nem tudná megmondani a névét és a címét?

Még mindig szabad tovább kérdeznem? — A magam szívét is! — Hol van az embertestvérünk? A felebarát?!
Autóbuszon utaztam s egyszerre váratlanul megállt az autóbusz. A vezető kinyitotta az utastérbe nyíló tolóablakot és hátraszólt égy férfinak:
— Kérem, né dugja ki a könyökét az ablakon!
A megszólított védekezésül ezt válaszolta: — Nem lesz az én könyökömnek semmi baja!

 —
Kortörténeti jelentése: így ad magyarázatot az ősi szöveg a nomád életforma kialakulásáról. Káin leszármazottjai, a keniták (Bírák 4,11) valóban nomád, kóborló nép voltak; hol itt, hol ott ütötték fél sátraikat; nyugtalanul, sokszor az éhségtől űzve vándoroltak ‘Édentől keletre’, a Nód földjén.

Káin — Isten védelme alatt! — Mi, keniták — Isten oltalma alatt!

…
Mert váltság-halálával tesz eleget Jézus — Káin helyett, minden Káinok helyett — a törvénynek: a szemet szemért, fogat fogért! Ábelért, minden Ábelekért, minden kiontott vérért! Önnön magát adja a kereszten!

‘Békességet hagyok nektek; az én békességemet adom nektek; nem úgy adom én nektek, amint a világ adja. Ne nyugtalankodjék a ti szívetek, és ne féljetek!’ (Jn 14,27)”

:
“TESTVÉRGYILKOSSÁG
1 Mózes 4.

A 19-22 a legősibb kultúrtevékenységeket ágaztatja szét. A romlás nem ezekben, hanem Lámek gőgjében van (23k). Sokszorozott védelemben bízik, de milyen indokkal?

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                        \\\\\\/////
                        /  _   _  \
                       (| (.) (.) |)
 ____________________.oOOo__( )__oOOo.____________________
|                                                         |
|                 Tommyca - Szakács Tamás                 |
|                                                         |
| 2170 Aszód, Falujárók útja 5/8. 2. lépcsőház, I. em. 7. |
|                       (28) 402-085                      |
|                                                         |
|               tommyca@mail.digitel2002.hu               |
|               http://www.extra.hu/Tommyca               |
|____________________.oooO________________________________|
                     (   )        Oooo.
                      \ (         (   )
                       \_)         ) /
                                  (_/