-----Eredeti üzenet----- 
Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@freemail.hu>
Címzett: "Vili" <vfischl@dpg.hu>; <vbettus@gmx.net>; "János Zsuzsanna" <zsuzsa.janos@lutheran.hu>; "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>; "FraterNet Lelkészek" <fraternet-lelkeszek@lutheran.hu>; "nikodem geza" <nikodem.geza@freemail.hu>
Elküldve: 2005. június 7. 23:19
Tárgy: 1Móz 32,14.21b-31. - Birokra kelve Istennel - Szentháromság u. 3.

Kedves ’Tusolók és Tusakodók’! ;‑)

Némethonból Itthonba érve már, a Hannoveri kánikula után jelenleg 2 napig a mecsekaljai mediterráneum hőmérsékletét élvezve elkel egy kis tusolás ott a Jabbók révjénél… A víz adott, mellékelek hozzá egy kis sampont, hátha segítséget jelent vasárnapra…

Vázlatkísérlet1:
Birokra kelve Istennel
Emberi erőfeszítések
Angyali erőfeszítések
Isteni erőfeszítések
A vázlathoz:
Így vagy úgy, mindannyian birkózunk — mindenkivel; emberekkel, környezettel, és Istennel is. Ahogyan Pál más helyen említi: ezek azért írattak meg, hogy nekünk okulásul legyenek; vagy amint János evangéliumának végén: azért írattak meg, hogy hitetek legyen — és e hitben életetek. Ha csak Jákób egyedi történetéről lenne szó, érdektelen lenne ez a tusakodás. Valahol azonban mindannyiunk tusakodása is felismerhető benne.
Emberi erőfeszítések
Jákób, nevéhez híven, igen rafinált Csaló. Felkészül minden lehetőségre, és igen taktikusan két csapatra osztja fel családját, hogy legalább egyik fele megmenekülhessen Ézsau haragjától. Tipikus emberi magatartás: mégiscsak én vagyok az okosabb, mégiscsak én tudom, hogyan kell ezt csinálni, és hát legyen biztos, ami biztosítható, a legrosszabb eshetőségre is fel kell készülni. Hát nem pontosan ezt csináljuk?! Mindennel számolunk, minden ellen bebiztosítjuk magunkat — csak éppen Istennel nem akarunk számolni! Aztán persze sokszor meg is szégyenülünk, mert a magunk tervei teljesen felborulnak, és egyedül a számításba nem vett isteni terv valósul meg.
Angyali erőfeszítések
Mindenre számított előre Jákób, mindenre felkészült és bebiztosította magát. Csak arra nem készült fel, hogy Ézsau előtt egy még fontosabb ellenfél támad rá. Igaz ugyan, hogy a jelek szerint nem életre-halálra megy ez a küzdelem, inkább egy sportversenyre emlékeztet — nincs kard, vagy más fegyver,  birkóznak egymással; csak éppen bírni nem bírnak egymással. Ambivalens ez a küzdelem, mert egyrészt az angyal egy hirtelen fogással megüti Jákób csípőjét, amit érthetnénk úgyis, hogy legyőzte — ugyanakkor elbocsátásért rimánkodik. A Csaló azonban mégis érzi, hogy itt valami természetfelettivel van dolga, és most az egyszer nem csalással, hanem könyörgéssel próbál áldást nyerni. Meg kell végre értenie, hogy az áldás nem ügyeskedés eredménye, hanem kegyelem. Egyúttal ez a kegyelem leleplezés is: ki kell mondania, hogy őt Csalónak hívják!
Isteni erőfeszítések
Mindenre számított előre Jákób, mindenre felkészült és bebiztosította magát. Csak arra nem készült fel, hogy minden átformálódik ezen az éjszakán. Az ismeretlen támadó egy ismeretlen áldást hozott az életébe. Ez a szemtelen-számító csaló egy pillanat alatt megszabadul szennyes múltjától, a bűnbocsánat minden korábbi aljasságát elsöpri. Új nevet kap, és ezzel új életet nyer: most már Isten harcosa (vagy Istennel harcoló?) lett. (Döntse el ki-ki, melyik magyarázatot, értelem-jelentést fogadja el, tartja valószínűbbnek. A szentíró mindenesetre a  etimológiát vallja, nem hiszem, hogy nekünk más álláspontra kellene helyezkedni; pláne, hogy utólag már igencsak nehezen lehetünk okosabbak abban, hogy a hajdani név-szó—eredet miként is vagyon...)
Milyen jó is, ha végre nem a mi minden eshetőségre felkészült, bombabiztos terveink valósulnak meg, hanem végre Isten elképzelése nyer teret életünkben! Akkor letehetjük ügyeskedésünket, csalással ellopott áldásnak tűnő átkainkat, letehetjük félelmeinket, és bátran átadhatjuk magunkat az ismeretlennek, de nem a létbizonytalanság ismeretlenjének, hanem a Lét Urának ismeretlenjének. Akinek terveit mi ugyan nem ismerjük, de egészen biztosan ráhagyatkozhatunk. Birkózz hát emberek és élethelyzetek helyett végre Istennel, győzd le Őt, ragadd meg, és kiáltsd Te is:  
Vázlatkísérlet2:
Látás és élet
A láthatatlan
A halandónak halálos
A mégis látható
A mégis élő
A vázlathoz:
Második vázlatvariációm a zárómondatból próbál kiindulni, és persze annak értelmezésével foglalkozik — azaz azzal a , hogy Isten nem látható, ill. aki meglátja Őt, az — bűnös emberként a szent Isten előtt — belehal. Jákób ennek ellenére kegyelmet nyer, és azon örvendezik, hogy mégis életben maradt. (Bár a színről színre látás mibenlétéről vitatkoznak az exegéták is, de most fogadjuk el Jákób szájából a szavakat, és ne okoskodjunk, hogy miként is van ez, hogy ő nem is látta netán színről színre, csak áttételesen a rátámadó angyalon keresztül, stb.)
A láthatatlan
A pogány vallások látható-kiábrázolható bálványaival szemben Izráel Istene nem látható. Bár missziói alkalomként igen jól meg tudta ragadni Pál az alkalmat Athénban az ismeretlen istennek szentelt oltár előtt, a másik oldalról azonban háborog a lelke a sok bálványimádás miatt. Tényleg szánalmas a módszer: hátha valamelyik istenkéről megfeledkeztünk, állítsunk csak neki is oltárt, nehogy baj legyen belőle! Tipikus jákóbi magatartás: az emberi biztosítékok felesleges halmozása. Persze valóban kényelmetlen és egyben félelmetes is a bálványimádó léleknek, hogy Istent nem tudja se szemeivel, végképp karjaival-karmaival megragadni. Őt nem lehet kényszeríteni ilyen kicsinyes módokon, és láthatatlansága miatt nem is ábrázolható, képtelenség egy vacak kő‑, fa‑, bronz‑ vagy bármiféle szobor anyagába testesíteni és megformálni, láthatóvá tenni.
A halandónak halálos
Nem azért nem látható Isten, mert ne tudna megmutatkozni az ember előtt [mindenhatóságából minden kitelik ;‑)] — hanem mert az halálos volna a halandó számára. Konkrét példák állhatnak előttünk: Mózes, Illés (érdemes kicsit kifejteni esetüket). Mondhatnánk, hogy ők a két legnagyobb próféta — de még ők sem élték volna túl a színről színre látást.
A mégis látható
Mindezek ellenére Isten, ha akar, mégis látható formákat ölthet. Egy ismeretlen férfiként támad pl. Jákóbra. Bár a tusakodás konkrét jelenete nem illik ide, de azért az  jele miatt mégsem állhatja meg az ember, hogy ne gondoljon arra, hogy a láthatatlan, a megjelenésével halált okozó Isten mégis  lett a jászolban.
A mégis élő
Így lehet Jákób a kegyelem élő példája, aki nem kellett meghaljon a találkozás révén, hanem halál helyett áldásban részesül. Nem kérdés, hogy Istent mi magunk nem a földrajzi Jabbók gázlójánál tudjuk megragadni, hanem Krisztusban. Még azt is megengedi, hogy egy éjszakán keresztül (amely dátum szerint évekig, évtizedekig is eltarthat akár) küzdjünk vele. A birkózás végső kimenetele azonban nem kérdéses: ha kell, csípőnk kificamításával, de legyőz minket. A kérdés az, hogy legyőzöttként kérjük‑e, várjuk‑e áldását — vagy pedig továbbra is Csalóként folytatjuk életünket. Kelj birokra bátran Istennel, engedd magad legyőzni és megáldani — és légy most már az Ő harcosa, Krisztus katonája!
Egyéb gondolatok az ige kapcsán:

A színes jelölések értelme:  az általam fontosabbnak tartott gondolatok;  a számomra kétséges, de legalábbis bizonytalan, megalapozatlannak tűnő gondolat;  az általam egyértelműen tévesnek tartott gondolat;  átmeneti eset a  és  között, ha a kétségesség csak részleges vagy feltételes;  átmenet a  és  között, ha a kétségesség igen erős, netán a téves gondolat határát súrolja; ha esetleg valamit kiemelésre érdemesnek, de azért mégse annyira fontosnak tartok, akkor még előfordulhat a  használata is a  helyett; végül  a számomra homályos részek, amelyeknél nem világos, mire is gondol a szerző. (Itt örömmel veszem, ha valaki legalább utólag meg tudja magyarázni, mit is jelenthetnek a leírtak, mire is gondolhatott az író!)

:
„Ter 32,4-22.
Jákob úgy készül az Ézsauval való találkozásra, ahogy a karavánok biztosították magukat, amikor támadástól féltek. Az elbeszélésnek arra is van gondja, hogy bemutassa Jákob vallásos lelkületét, ravaszságának megbánását, a jóvátétel szándékát és az Istenbe vetett bizalmat.
Ter 32,23-33.
Titokzatos elbeszélés az Istennel való küzdelemről. Úgy indul, mint valami testi birkózás, ahol először Jákob látszik erősebbnek. De amikor felismeri ellenfele természetfölötti jellegét, áldását kéri.A szöveg nem említi Jahve nevét, és a titokzatos támadó sem nevezi meg magát. Úgy látszik, a sugalmazott szerző egy régi elbeszélést használ fel, hogy megvilágítsa a Penuel (Isten arca) nevet, és hogy magyarázatot adjon az Izrael névre. A jelentése valószínűleg ez: Isten mutatkozzék erősnek, a népies etimológia azonban így értelmezte: Istennel szemben erősnek mutatkoztál. A kép mindenesetre azt mutatja, hogy a pátriárka Istenbe kapaszkodik és áldását kéri, amellyel Isten elkötelezi magát mindazoknak, akik ezt a nevet viselik. Így a történet lehet a szellemi küzdelemnek és a kitartó imának a képe.”

:
„1 Móz. 32,22
Jákob patakján, mely a Jordánba foly.
1 Móz. 32,24
Némely sz. atyák ezen férfiút az Isten Fiának tartják, ki emberi alakban küzde Jákobbal. De mivel ezen küzdő férfiú Ozeásnál 12,3. angyalnak neveztetik, több sz. atyák véleménye szerint angyalnak kell őt tartani. Jákob ugyan e rész 30. v. fölkiált: Láttam az Urat szinről színre! de ezt csak képleges értelemben kell venni, mert Ján. 1,18. szerint: az Istent soha senki sem látta.Egyébiránt ezen küzdés egyszersmind képe életünknek, melyben külső és belső elleneinket csak akkor győzhetjük le, ha buzgó imádságunk által Istenen mintegy szent erőszakot teszünk, és őt könyörgéseinkkel meggyőzzük (sz. Paulin).
1 Móz. 32,25
Ez által megmutatá, hogy legyőzhette volna Jákobot. Igy engedi magát Isten legyőzetni imádságainkkal, azután megöli bennünk a bűnös kívánságok hatalmát, hogy bennünk a lélek ereje növekedjék (sz. Paulin).
1 Móz. 32,26
könyek között Oze. 12,4. szerint.
1 Móz. 32,26
Légy te is állhatatos az imádságban, hogy áldást nyerhess.
1 Móz. 32,28
azaz: Istennel küzdő.
1 Móz. 32,30
azaz: Isten színe, vagy képe.
1 Móz. 32,30
azaz: láttam Istent, és mégsem haltam meg, ámbár azt mondják, hogy a ki mennyei jelenést lát, annak meg kell halnia.”

:
Gen 32,13
mint a tenger fövénye. Jákób nem felejtette el az őseinek tett ígéretet (XXII,17.).
15–21
Jákób reméli, hogy az egymás után következő ajándékok csökkentik Ézsau gyűlöletét.
Gen 32,21
Szószerint ‘befedem arcát’, úgyhogy többé nem lát semmi okot arra, hogy reám haragudjék. V. ö. azzal a kifejezéssel, amely XX,16-ban fordul elő.
Szószerint ‘felemeli arcomat’, azaz kedvezően fogad engem.
23–33. Jákóbból Izráel lesz.
Ez a rész szemlélteti Jákób lelki életének válságát. Beszámol találkozásáról egy Égi Lénnyel, nevének Izráelre változtatásáról, az Égi Lény áldásáról és jellemének ebből eredő átalakulásáról. Maimonidesznek az a véleménye, hogy ez az egész esemény ‘prófétai látomás’. Más, különböző korban élő bibliamagyarázók is szimbolikusan fogták fel ezt a viaskodást és ősatyánk belső küzdelme megnyilvánulásának tekintik. – Mert benne is – mint minden halandóban harcolnak az alacsony szenvedélyek a nemes érzésekkel. A halálosan csendes éjszakában feleségeit, gyermekeit és mindenét átküldte a folyón. Jákób egyedül maradt – Istennel. Ott a sötétségben, kiszolgáltatva az aggódó rettegésnek, Isten küldöttje birkózott vele, aki oly sokszor harcolt emberekkel és győzött energiájával, ellenálló képességével és magasabb értelmével. A próféta szavai szerint (lásd e szidra haftáráját) ‘Neki (Jákóbnak) volt hatalma az angyal felett, és bírt vele, ő sírt és könyörgött hozzá’. Ez a könyörgés irgalomért, bűnbocsánatért és Isten védelméért meghallgatásra talált. Jákób, az eltaszított, Izráel lett. Isten fejedelme. Ősatyánknak ez a titokzatos küzdelme lett általános emberi allegóriája a harcnak és viaskodásnak egy-egy félelmetes válság előestéjén a kísértés magányában és homályában’ (Stanley).
Gen 32,23
A Jordán mellékfolyója, feleúton a Holttenger és a Kinneret-tó között.
Gen 32,26
Általában ezt úgy értelmezik, hogy ez lett volna a támadó utolsó erőfeszítése Jákób legyőzésére.
Gen 32,27
Az ellenség aggódó törekvése arra, hogy kiszabaduljon mielőtt ‘hajnalodik’, késztette ősatyánkat arra a gondolatra, hogy támadója természetfeletti lény.Ezért követel Jákób áldást a szabadonbocsátás jutalmául.
Gen 32,28
 Szónoki kérdés, nem kíván feleletet, ez kitűnik a XVII,5-ből. A nevek a Szentírásban nemcsak egyszerű jelzésre szolgálnak, hanem belső jelentőségük is van.
Gen 32,29
Azaz: ‘fondorkodó’, aki megtévesztéssel győz ellenségei felett.
Ez a név nyilván a győzelem kifejezése: valószínűleg ‘Isten harcosa’. Utódai az izráeliták. Isten harcosai, akik az isteniért küzdenek, akik mennyei segítséggel Istenüknek aratnak győzelmet.
A LXX. és Vulgata így fordítják: ‘Győztél Istennel szemben és győzni fogsz emberekkel szemben’.
V. ö. Hósea XII,4. Itt új példánk van arra, hogy ‘Isten’ az ‘Isten angyala’, kifejezés helyett áll XVI,7 és XXXI,11-ben.
Lábánnal és Ézsauval.
Gen 32,30
Mint Birák XIII,17 és köv.-ben az angyal nem akarja elárulni a nevét, mert valami misztikum van benne.
Gen 32,31
A Tárgum szerint: ‘Láttam Isten angyalait színről-színre’.
Jákób angyalt, Isteni Lényt látott és életben maradt: v. ö. Exod. XXXIII,20.”

:
„1 Móz. 32,1–22. Jákób követeket küld Ézsauhoz.
Miután Jákób békességben vált el Lábántól, elindult Kánaán belsejébe, ahol előbb-utóbb találkoznia kellett egykor kijátszott bátyjával, Ézsauval. Az egész 32–33. részen át érezhető, hogy milyen félelemmel nézett eléje ennek a találkozásnak. A régi lelkiismeretfurdalás még mindig élt benne és hol emberi okoskodásokban, hol imádságos vergődésekben, álmok, látomások feltörő képeiben jelentkezett. {
} A legelső ilyen látomásszerű élményről a 2–3. v. szól, egészen röviden annyit mondva, hogy találkoztak vele Isten angyalai. Nehéz megmondani, hogy mi volt a formája és mi a jelentősége ennek a találkozásnak. Amikor a Biblia túl szűkszavú egyes leírásoknál, ott a mi magyarázásunknak is mértéktartónak kell lennie. A 3. v. fűz ugyan a fenti mondathoz annyit, hogy ‘Isten tábora ez’, a tábor () szó azonban nyilván a Mahanaim nevű városra vonatkozó etimológiai megjegyzés. Látomásszerű élményre kell itt gondolnunk, amelynél Isten angyalainak a látása Isten védelmező szeretetét van hivatva kifejezni (vö. Józs 5:13 skv.; 2Kir 6:17). A Mahamaim név ezenkívül kettős számú végződésével, mint ‘két tábor’, bevezető motívumszó is a következőkhöz, amikor Jákób imádságban mondja, hogy két tábornyi népe és nyája van, vagy amikor Ézsau elé vonulva két részre osztja a vele levőket (8., 11. v.).
Jákób keresve a kapcsolatot Ézsauval, követeket küldött hozzá. Mikor aztán megtudta tőlük, hogy Ézsau négyszázad magával jön üdvözlésére, elfogta a félelem. Ekkor osztotta két csapatra a vele levőket, hogy ha Ézsau ellenséges szándékkal jön és az első csapattal harcba kezd, addig ő a másikkal elmenekülhessen. A félelem azonban odakényszerítette Isten elé is, és a kegyelmes ígéretek adójától kérte könyörögve, hogy mentse meg Ézsau bosszújától. A legmélyebb emberi érzésekből fakadó imádságok egyike ez az Ószövetségben, amint a 10–13. v.-ben olvasható.
Ugyancsak a félelemből fakadó tette volt Jákóbnak az, hogy gazdag ajándékot küldött előre Ézsau számára, hogy megnyerje jóindulatát, ő maga viszont jóval hátrább vonult. E verseknek egyik jellegzetessége, hogy minduntalan előfordul benne a héber  = ‘arc’ szó valamilyen formája, illetve jelentésváltozata, pl. az előtte = ‘arca előtt’ szó gyakori ismétlődése, vagy a 21. v. érdekes szókapcsolatai: megengesztelem arcát, meglátom arcát (= színe elé kerülök), fölemeli arcomat (= szívesen fogad). Mindezek talán már előre mutatnak arra, hogy Jákóbnak nemsokára olyan élményben lesz része, amelyben nem Ézsaunak, hanem valami emberfölötti lénynek az arcába tekinthet Penúél mellett (a névben ismét a  szó van benne, kapcsolatban az  istennévvel).
1 Móz. 32,23–33. Jákób tusakodása.
Húsz évvel előbb, amikor Jákób Ézsau bosszúja elől menekült, Bételben volt egy rendkívüli álma. Most, a testvérével való találkozás előtt, a Jabbók folyó gázlójánál egy nem kevésbé jelentős álma volt. Ez a két álomlátás Jákób életének a két legkimagaslóbb lelki élménye lett. Mind a kétszer Isten közelségébe került és mind a kétszer a kínos lelkiismereti vergődésből kapott feloldozást.– Itt álmában tusakodott, birkózott valakivel, és ez több volt, mint egy lidércnyomásos álom. Hogy ki volt ez a ‘valaki’, arra nézve talán helyes dolog, ha őrizkedünk bizonyos sablonos megoldásoktól, akár lélektani alapon mondva azt, hogy Jákób a saját rossz lelkiismeretével vívódott, akár primitív vallástörténeti példákra hivatkozva arra gondolva, hogy milyen démonnal küzdött, akár krisztologikus behelyettesítéssel a praeegzisztens Krisztust emlegetve. – Annyi bizonyos, hogy akivel küzdött, az Istent képviselte, akitől Jákób áldást, bocsánatot, az élet ígéretét akarta kikényszeríteni, és bár álomban vergődött Jákób, ez a vergődés oly súlyos volt, hogy a csípője is kificamodott bele. Az álom megfoghatatlanságában nagyon is kézzelfogható küzdelem folyt ott, amelynek a vége csakugyan az áldásnak az érzékelése lett.
Az egész tusakodásnak a legsúlyosabb része az, amikor a nevekre terelődik a szó. Az álombeli valaki nem mondja meg a nevét (ezért nem szükséges nekünk sem fölöttébb találgatnunk), viszont ő maga Istentől jövő kegyelmi tettel Jákóbnak a nevét Izráelre változtatja.A névváltoztatás etimológiája: ‘Küzdöttél Istennel’ – és emberekkel és győztél! Grammatikailag ez sem tökéletes névmagyarázat, a  igegyökkel kapcsolatban a  = Izráel név hamarább jelenthetné azt, hogy ‘Isten küzd’. De mint a legtöbb névmagyarázatnál, itt sem a pontos nyelvtani formának való megfelelésen van a hangsúly, hanem a hangzás hasonlóságán és a tartalmi mondanivalón. A tartalom pedig itt az, hogy Isten félreteszi a Jákób = ‘Csaló’ nevet és ad helyette egy új, szebb hangzású nevet, amelyben ki van fejezve a küzdelem az ígéretek örökléséért és az isteni megbocsátó áldásért, de ki van fejezve a győzelem is. Ez az Izráel név lett azután az Ószövetségben az emberi nevek között a legnagyobb, amelyet ‘Izráel fiai’, a választott nép tagjai is úgy viseltek, mint egy áldásként kapott nevet, emlékeztetőül arra, hogy Izráel Isten ‘elsőszülöttje’ a népek között (Ex 4:22), amelyet Isten hűsége és áldása vesz körül.
Még két – egymástól eltérő jellegű – szómagyarázat van e rész végén. Az egyik a Penúél névé, amely az álombeli tusakodásnak az emlékét nevében őrzi (Penúél = Isten arca); amint Jákób mondja, ő ‘színről színre’ () látta Istent (illetve küldöttjét, képviselőjét), mégis életben maradt, ami arra a régi gondolatra utal vissza, hogy Istennek vagy angyalainak a meglátását ember nem élheti túl (vö. Ex 33:20 stb). Penúél aztán a szent találkozás emlékét őrző kultuszi hely maradt. – {
} A másik magyarázat azzal függ össze, hogy Jákób csípője kificamodott: ezért nem szabad az állatoknak e csontján levő inat megenni. Az áldozati étkezési tilalmak közt ugyan az Ószövetség ezt nem említi, így csak egy régi szokásnak e történethez kapcsolt okadatolásáról van szó.”

:
„lekenyerezésére Jákób elkülönítette Isten áldásának egy részét, és ajándékot () készített . -t általában valamilyen felettesnek adtak, hogy elnyerjék jóindulatát. küldött  juhokat,  szarvasmarhákat és  – összesen 550 állatot, nem számítva bele a növendék tevéket! Jákób úgy gondolta, hogy ez az öt egymástól elkülönített nyáj jó hatással lesz Ézsaura és (20. v.). Jákóbnak később mégis meg kellett tanulnia, hogy Isten ilyen nélkül is megszabadította volna. A nemzetnek is meg kellett tanulnia, hogy a szabadulás az Istenbe vetett hit által jön, és nem az ellenség lefizetéséből.
Ez a szakasz jelentőségteljes szójátékkal fejeződik be a 22. versben, mely rámutat, hogy ez az ajándék mennyire ellentétes volt a látomással (2. v.), mely biztosította Jákóbot a védelemről: () () 
f. Az áldás Penúélnál (32:23-33)
Mielőtt Jákób belépett volna az ígéret földjére, találkozott Istennel, aki egyrészt lesántította, másrészt megáldotta őt. Ez az esemény fontos fordulópont lett a patriarcha életében.
A beszámoló megértéséhez meg kell figyelni néhány dolgot. Először is a tusakodás akkor történt, amikor Jákób az ígéret földjének küszöbén volt, mert a Jabbók folyó Gileádban a Jordánba folyik, a keleti határnál (22-24. v.). Másodszor Jákób Izráellé vált, új nevet kapott (28. v.). Új neve nemcsak kötődik az elbeszéléshez, hanem az meg is magyarázza. Harmadszor a beszámoló kötődik egy helységnévhez, Penúélhoz, amit Jákób nevezett el így, új nevére válaszul (30. v.). Negyedszer a történet tartalmaz egy étkezési korlátozást Izráel népére (32. v.). Ez a tiltás később szokássá lett Izráelben, de nem került bele a mózesi törvénybe. Az ortodox zsidók a mai napig nem eszik meg az állatok csípőjének forgócsontján levő inat.
Az elbeszélés középpontjában természetesen a küzdelem áll, de célja az volt, hogy Jákób Izráellé változzon. Nem lehet figyelmen kívül hagyni itt Jákób életét. A múlttal és jelennel való kapcsolatot megerősíti a nevekkel történő szójáték. Az elején (23, 25. v.) ott áll (‘Jákób’), az ember; (‘Jabbók’), a hely; és (‘tusakodott’), a küzdelem. Ezek rögtön felkeltik a héber olvasó figyelmét a mássalhangzók hasonlósága miatt . Mielőtt Jákób () átkelhetne a Jabbókon () az áldás földjére, meg kellett küzdenie (). Még egyszer megpróbált elgáncsolni egy ellenfelet, mert olyasvalakivel találkozott, aki személyesen akart vele beszélni, és rákényszerítette a küzdelemre.
Mielőtt átkelhetett volna a  családja, szolgái és után, Valaki megtámadta őt és harcolt . Nem olvasunk részleteket erről a küzdelemről, mert ez csak az előszava a legfontosabb résznek, a párbeszédnek. De a küzdelem valódi volt és testi.
Az  (‘férfi, valaki’) szó nem árul el semmit ennek a személynek a kilétéről. De ez helyénvaló, mert később ez a ‘Valaki’ nem is volt hajlandó közvetlenül megnevezni magát (30. v.).
Jelentős, hogy a küzdelem eltartott , hiszen sötétség jelképezte Jákób helyzetét. Félelem és a bizonytalanság szorongatta.Ha Jákób tudta volna, hogy Istennel fog harcolni, akkor semmiképpen sem ment volt bele ebbe a küzdelembe, hát még hogy egész éjjel folytassa!
Másrészt az a tény, hogy a küzdelem hajnalig tartott, hosszú és döntő harcra utal. Valójában a támadó nem győzte le egészen addig, míg valami különlegeset nem tett.
Végül a támadó Jákób , így az kificamodott. A lényeg világos: a támadó előnyre tett szert. Jákób, a csaló harcos megbénult a természetfeletti ütés hatására. Egyszóval sok riválisához hasonlóan most Jákób is olyan Valakivel találkozott, akit nem tudott legyőzni.
Mindazonáltal – bár megsántult, és képtelen volt győzni –, támadójába kapaszkodott, hogy az megáldja. Ekkor hirtelen nyilvánvalóvá lett Jákób előtt, hogy ki az, aki megtámadta, és milyen fontos volt ez a küzdelem. Mihelyst megtudta, hogy ki az, akivel küzdött (29. v.), eltökélten kitartott, és könyörgött az áldásért. Fontos, hogy Jákób áldáskérésére ez a Valaki Jákóbtól: Tudnunk kell, hogy az ószövetségben az ember neve összefügg a természetével, és így világossá válik a mondanivaló: Jákób életmódjának radikálisan meg kellett változnia! Amikor Jákób kimondta nevét, elárulta egész jellemét. Megfogták a ‘sarok-fogót’, és be kellett vallania igazi jellemét, mielőtt áldást kaphatott volna.
Az áldás egy új név volt: . Ez a név valószínűleg azt jelenti, hogy ‘Isten harcol’, a népszerű etimológia szerint. Ezután következik a magyarázat, hogy Jákób harcolt . Könnyű megérteni, hogy harcolt az emberekkel, de sokkal nehezebb felfogni, hogy harcolt volna ‘Istennel’. Jákób egész életében erőltette Isten áldását, minden körülményben ‘a maga malmára hajtva a vizet’. Túl önző, akaratos és büszke volt ahhoz, hogy ajándékként fogadja az áldást.
Ezért most az lett a neve, hogy ‘Isten harcol’. Ez először is azt jelentette, hogy Isten a patriarcha makacssága és büszkesége miatt úgy döntött, hogy harcol ellene. Másodszor azt jelentette, hogy Isten harcolni fog Izráelért.
Jákób új neve emlékeztetni fogja őt és másokat is erre a harcra, amelyben Jákób . Ezek a szavak tele voltak reménységgel az izráeliták számára. Ha valaki sikeresen tudott harcolni Istennel, akkor megnyerheti az emberek elleni harcát is. Ezért az ‘Isten harcol’ név és magyarázata, hogy Jákób ‘győzött’, kiemelte az ígéret fontosságát a nemzet eljövendő harcaival kapcsolatban.
elnevezte (‘Isten arca’) látta (arcról arcra), és. Mint korábban is (28:19; 31:47; 32:3), úgy keresztelte el a helyet, hogy a név emlékeztessen az eseményre. Mégis igaz az, hogy ‘Istent soha senki sem látta’ (Jn 1:18). E látszólagos ellentmondás magyarázatához lásd megjegyzések a 2Móz 33:11, 20; Jn 1:18-nál.
Isten olyan közel jött Jákóbhoz, amennyire csak lehetett – rátette a kezét. Nem az a fontos, hogy életben maradt, hanem hogy életben maradt. Imádkozott a szabadulásért (1Móz 32:12), és azt a szót használta, hogy (‘ments meg’), ugyanazt a szót, amit később is használt (, ‘életben maradtam’ 31. v.). Jákób szabadulásért való imádságára Isten úgy válaszolt, hogy szemtől szembe találkozott vele, és megáldotta őt.
Amikor Isten elszakította a birkózó legerősebb ínszalagját, Jákób makacs önbizalmának is vége szakadt. Testi fegyverei sánták és használhatatlanok lettek; elhagyták őt, amikor Istennel küzdött. Amit az elmúlt húsz évben csak gyanított, most kezdett derengeni: annak a kezében találta magát, akivel szemben haszontalan küzdeni. Ezután a megsántító ütés után Jákób küzdelme új irányt vett. Bár testi erejében megbénult, bátor lett hitében.
Jákób nem az egyetlen ember, akivel így találkozott Isten. Mózessel akkor találkozott Isten, amikor még nem vetette alá magát teljesen Isten akaratának (2Móz 4:24). Jákób szembesülése annak a földnek a határán történt, amit Isten Ábrahám magvának ígért. Isten, a föld valódi ‘tulajdonosa’, ellenállt annak, hogy ‘Jákóbként’ jöjjön be az országba. Önző akaratosságával és saját erejével sohasem léphetett volna be az ígéret földjére.
A történet tanulsága világos Izráel új nemzete számára, amely Egyiptomból tér vissza az ígéret földjére. Izráel végső győzelme nem a szokásos módon fog megvalósulni, ahogy a többi nemzet jut hatalomhoz, hanem az isteni áldás erején keresztül. Az önelégültség sohasem egyeztethető össze Isten munkájával. Egyedül a hit győzi le a világot.”

:
„32. FEJEZET

1. A mahanáimi látomás (32,1-2)
2. Üzenet Ézsaunak (32,3-5)
3. Ézsau jön, és Jákób fél (32,6-8)
4. Jákób imája (32,9-12)
5. Előkészületek a találkozásra Ézsauval (32,13-23)
6. Jákób imája Peniélnél
Micsoda fogadtatás volt, amikor országának közelébe ért, hogy Isten angyalai találkoztak vele. Isteni követekként jöttek, hogy üdvözöljék visszatértekor és biztosítsák Isten jelenlétéről és védelméről. Amikor majd Izráel maradéka visszatér a jövőben az Ígéret Földjére, nem fog hiányzani az angyali fogadóbizottság. Ők részt vesznek majd Izráel népének össze-gyűjtésében és helyreállításában (Mt 24, 31). De igen nagy problémával nézett szembe, testvérével, Ézsauval. A félelem imádságra kényszeríti. Ez figyelemreméltó imádság: 1. Elismeri teljes méltatlanságát. 2. Dicsőséget ad Istennek mindenért, amit kapott. 3. Szabadításért kiált. 4. Emlékezteti Istent Béthelnél adott ígéreteire. Az Úr meghallgatta, és választ adott imájára. Izráel visszatérő maradéka a nagy nyomorúság alatt hasonló módon fogja bűnét megvallani és imádkozni.
Jákób éjszakai megtapasztalása a Jabbók révénél nem álom volt, nem is látomás, hanem valóságos esemény. Ugyanaz a személy, aki megjelent Ábrahámnak Mamréban (18. fej.), megjelent Jákóbnak is ezen az éjszakán. Gyakran mondják, hogy Jákób az Úrral birkózott, aki eljött hozzá ezen az éjjelen; de pont fordítva van, az Úr birkózott Jákóbbal. Úgy jelent meg azon az emlékezetes éj szakán, mint Jákób ellensége és ellenfele. Jákób ugyanazokat a testi fegyvereket használja, amelyekkel a múltban is hadakozott Isten ellen; saját természeti erejében ütközik meg Istennel. Ezt a konokságot az Úr úgy győzi le, hogy megérinti Jákób csípőjének forgócsontját, amely kimegy a helyéből. Így Jákób teljesen elveszíti erejét, és nem tud tovább harcolni. Teljes gyengeségében és gyámoltalanságában nem tud mást tenni, mint Őbele kapaszkodni és áldásért esedezni. ‘Mikor erős volt, küzdött az Istennel. Küzdött az angyallal és legyőzte; sírt és könyörgött neki’ (Hós 12,3-4). A sírás és könyörgés lett az ereje. Neve is megváltozott. Mostantól ‘Izráel’ a neve — Istennel uralkodó. Jákób leszármazottjainak Jákób nyomorúságának idején (Jer 30,7) hasonló megtapasztalásuk lesz, és meglesz a maguk Peniélje.”

:
„Sokan (pl. Gunkel) ezt a szakaszt az elohista hagyományból származónak tekintik. A Jákob éjszakai szállására vonatkozó megjegyzés valószínűleg az előző elbeszélés végéhez illik (vö. 22. vers vége). Az összesen 550 állat hatalmas ajándék (14.19.21.22. v.;  – szójáték a -ra?). Jákob stratégiáját élénk színekkel festi le a szerző, és ez a stratégia szándékolt lecsillapítani Ézsaut a nagylelkűség három különböző hullámával. Szó szerint ‘betakarja az arcát’ – azért, hogy Ézsau ne lássa bűnét. Szó szerint ‘emeld fel arcomat’. Az ‘arc’-ra való öt utalás a 21-22. versekben a Penuel‑i epizód szándékos előkészítésének tűnik (‘Isten arca’; 31-32. v.)
(k) Jákob küzdelme istennel (32,23-33 [J, E]) Gunkel írta erről a híres szakaszról, hogy ‘értékes, mint egy Rembrandt’ (, 365), és olyan talányos, mint Mona Lisa. ‘A legújabb exegézis javarészt egyetért abban, hogy a Ter 32,23-33 szövege nem választható szét két irodalmi forrásra, hanem később bővítésekkel egységbe olvasztották’ (Westermann: , 515). A bővítésekkel egyetérthetünk, az egységgel azonban aligha. Nem kevesebb, mint három etiológia található ebben a szakaszban: az Izrael név magyarázata (29. v.), a Penuel/Peniel elnevezés oka (31. v.), és az élelem-tabu etiológiája (33. v.). A központi esemény, a birkózás egy ‘férfival’, megőrzi titokzatosságát (nem teljesen világos, ki a győztes!). A történet réginek látszik, a folklórból jól ismert motívumok tarkítják: átkelés egy folyón, és veszélyeztetettség a folyami szellemtől, démonoktól; a tevékenység korlátozása éjszakára (vö. Hamlet I/1: ‘Aztán csak elmúlt a kakas szavára’ – Arany János ford.). A szöveg jelenlegi formájában a titokzatos történetet Jákobra vonatkoztatják, és az Istennel való küzdelemként értelmezik. A történet szándéka, hogy feldicsérje a pátriárkát – de hogyan? Úgy tűnik, szándékosan helyezték, mintegy ellentételezésként, az Ézsauval való rettegett találkozás elé. Jákob valóban az áldás embere, de ezúttal birkózik is érte, és megkapja Istentől (ellentétben azzal, ahogyan becsapta Ézsaut azért, hogy megkapja Izsák áldását). Az elbeszélés ereje abban rejlik, hogy többdimenziós, és többféle értelmezést sugall.
Ma Vádi-Zerka (‘kék’), ami a Jordánba ömlik a Holt-tengertől kb. 40 km-re É‑ra. Jákob mozgásai zavarosak. A kalandja Penuelnél, a Jabboktól É‑ra történik. Előbb átkelt volna a mély folyón a családjával és tulajdonaival, majd visszatért az É‑i partra, ahol ‘egyedül’ volt (25. v.)? Ez egy ismétlődő vers, és az egyik ok, ami miatt a kutatók (pl. Gunkel) több forrás keveredését gyanítják. Ilyen egyszerűen azonosítja a támadót. A virradat említése itt és a 27. versben azt sugallja, hogy eredetileg egy démonnal volt azonos, ami csak éjszaka tevékeny. Szójáték a folyó, nevével. A ‘férfi’ nem tudja legyőzni Jákobot, de sikerül kificamítania a csípőizületét puszta érintésével (varázslat?). A 26. versben történtek ellenére, úgy tűnik, Jákob az, aki felülkerekedik, mivel ellenfele könyörög, hogy engedje el a hajnal közeledtével (a motívumot fentebb említettük). Jákob elutasítja, hacsak a támadó meg nem ‘áldja’ őt. Mit kér Jákob? Csupán a férfi ‘természetfölötti erejéből’ (Westermann) valamit?
Ahelyett, hogy áldást adna, a férfi Jákob neve iránt érdeklődik, és ő készségesen meg is mondja azt. A név megváltoztatása Izraelre etiológiai magyarázatot ad. A  igazi etimológiája ismeretlen (‘Isten uralkodjon’?), de a népszerű magyarázatot, amit itt ad, a találkozásból vezetik le: ‘küzdöttél’ (; vö. Óz 12,4-el is). Jákob ’-mal és -mal – Istennel (vagy istenekkel? isteni lényekkel?) és emberekkel (Ézsau és Lábán?) küzdött a férfi által adott magyarázat szerint. Ezt tekintetbe véve Jákob, ha megnyomorítva is, megnyerte a mérkőzést, amennyiben ‘győzedelmeskedett’ ().
A támadó nem hajlandó elárulni a nevét (azután, hogy ő megkérdezte Jákobét a 29-es versben!). A név tudásának az a meggyőződés szolgál alapul, hogy az ilyen tudás birtoklása hatalmat jelent afölött, akit meg-nevezünk (vö. Kiv 3,13-14; Bír 13,18). Jákob legalábbis kikényszeríti az áldást, amit kért (ld. 27. v.). Speiser véleményével szemben az áldás nem a név megváltoztatása (29. v.). Peniel etiológiáját (Isten arca; a variáns forma, bárhogyan is magyarázzák, a 32. versben és máshol, mint Penuel jelenik meg) írja le. Jákob sokkal kevesebbre tart igényt, mint a győzelem: ‘Túléltem.’ Mind a névnek ez a magyarázata, mind az eseményé igazodik a bevett ósz‑i értelmezéshez, miszerint az ember nem láthatja Isten arcát anélkül, hogy halált ne vonna magára (Kiv 33,20; MTörv 34,10; Bír 6,22-23; 13,22). Paradox módon pontosan azok, akik látták Istent, éltek, és mesélték el! Ez a vers burkoltan arra céloz, hogy a ‘férfi’ azonos Istennel (Jákob sikertelen kísérlete ellenére a 30. versben, hogy kiderítse a nevét).  Mindezen közbeeső megjegyzések után a vers visszatér a 27. vershez. A hajnal, amitől a férfi fél (akinek eltűnéséről a szöveg nem tesz említést), elérkezett, és Jákob útrakel. Sántítva! Az élelem-tabu etiológiáját Jákob sérüléséből származtatják. Az ‘izraelitákra’ való utalás elárulja, hogy itt egy később népszerűvé lett magyarázatról van szó. Ilyen tiltás nem található a törvényben. Mi több, a pontos jelentése bizonytalan: comb izomzat vagy ín.
A jelenlegi formájában ez a figyelemre méltó epizód Jákob Istennel folytatott titokzatos küzdelmét ábrázolja. A Peniel etiológia azonosítja a ‘férfit’ Istennel (aki Mózest is megtámadja a Kiv 4,24-26 ugyanennyire titokzatos eseményében). Mi több, mind a név megváltoztatása Izraelre, mind a 33. versben történő utalás az izraelitákra a hagyomány rögzítésének későbbi stádiumát sugallja (ld. Óz 12,4-5-t is). Vajon Izrael úgy tekintett saját magára, mint aki el van kötelezve az Istennel való végzetes küzdelemben — amint ezt Ábrahám atya megpróbálása is sugallja? Mindezen átragyog az áldás, amit Jákob kap. A szövegösszefüggésben ez egy biztosíték számára az Ézsauval való közelgő szembenézés előtt.”

:
„ELŐKÉSZÜLET A TALÁLKOZÁSRA
1Mózes 32.
Békésen válnak el Lábántól, s már készülnie kell Jákóbnak az újabb erőpróbára. Mielőtt bármit is tenne, hirtelen Isten angyalai bukkannak rá az úton, mint amikor váratlanul összefutunk valakivel, s már megy is ki-ki a maga útjára. Szótlan találkozás volt és lehet, hogy egyedül Jákób ismerte fel őket –, mint ahogy az egész fejezetben Jákób áll az előtérben. Sok az esemény, de kevés a beszéd. Annyi értelmezést megkockáztathatunk, hogy közeledve atyái földjéhez, sűrűsödnek Isten közelségének a jelei.
A találkozást Ézsauval gondosan előkészítendő, két táborra osztja népét (8). – Ennél hatásosabb, hogy Isten seregei is ott táboroznak. Közte és Ézsau között nem a senki földje van. Bár a biztatásból nem sokat tud felfogni a szorongató félelem miatt. Túl kicsinek és méltatlannak érzi magát mindarra a gazdagságra, amire szert tett, s most ott áll, hogy egy pillanat alatt kihullhat a kezéből. Az életük sincs biztonságban, hiszen hírét vette, hogy bátyja már jön is elébe, s túlerőben van. Annyira mégsem bénul le, hogy leleményességét elveszítené. Részletekben küldi maga előtt a busás ajándékot, hogy mire találkoznak, bátyja szívét meglágyítsa. Üzenetében magát szolgának nevezi, Ézsaut meg urának.
Utolsónak a családját is átszállítja a Jabbók-gázlón, ő pedig éjszakára a túlsó parton marad. Egy valaki azonban ráveti magát és életre-halálra menő tusakodás folyik közöttük egész éjjel. Az a valaki csak úgy bír vele, hogy megérinti (jobb? bal? vagy mindkét) csípőjének forgócsontját. A küzdelem nyomát élete végéig bicegve viselte a testében. Bocsátkozzunk találgatásokba, hogy ki is lehetett az? Annyi bizonyos, hogy áldást hozott, de nem adta olcsón. Jákób küzd az áldásért és meg is kapja még hajnalhasadta előtt. Új nevet is kap, úgy hívják ezután, hogy Izráel (35,10). A vele küzdő nem árulja el a nevét, tehát nem kerül Jákób hatalmába, de ő, a névcsere által, Isten hatalma alá vétetik, jobban, mint eddig bármikor. Győzelmét nem úszhatta meg lénye változása nélkül. A lelki Izráel sem születhet meg másként (Gal 6,15k).”

:
„Jákóbot ezután elfogta a félelem Ézsauval való találkozásától. Jákób háznépe és vagyona veszélyben forgott, ugyanis Ézsau nagy, felfegyverzett sereggel jött elébe. A hatalmas, gazdag Jákób ekkor bizony úgy érezte magát, mint egy kisgyermek. A szövetség Istenéhez fordult imádságban, az ígéretekre hivatkozva. Így szólt: »Ments meg engem bátyámnak, Ézsaunak a kezéből … Hiszen te mondtad: Sok jót teszek veled és utódaidat olyanná teszem, mint a tenger homokja, amely olyan sok, hogy meg sem lehet számolni« (32,12—13).
Miután bőkezű ajándékot küldött Ézsau elébe és háza népét két csoportra osztotta, Jákób egymaga visszamaradt a Jabbók révénél. Itt egy emberrel küzdött, és nem engedte el addig, amíg ez a valaki meg nem áldotta őt. Ez az ismeretlen a nevét  — amely azt az állandó küzdelmét tükrözi, hogy egyre előbbre jusson — változtatta, ami azt jelenti, hogy .
Ez azonban nem jelenti azt, hogy a ›Jákób‹ név ezzel el is tűnik a bibliai feljegyzésekből. Újra és újra találkozunk vele a későbbi bibliai könyvekben. Ézsaiás próféta például vagy úgy utal Isten népére, hogy ›Jákób‹, vagy úgy, hogy ›Izráel‹ (Ézs 48,1; 12; 17; 20). Az Úr továbbra is a Jákób Istene (Zsolt 146,5), ugyanakkor azonban Izráel Istene is (Zsolt 135,4).
Jákób kezdettől fogva testi eszközökkel igyekezett elnyerni az áldást, most azonban megtanult fegyverekkel küzdeni. Az Úr angyala, akivel küzdött, életre szólóan megsántította. Így az ígéretet már nem az erős Jákób örökölte.
Jákób ezt a helyet nevezte el, ami azt jelenti, hogy . Szemtől szembe látta Istent — és életben maradt! Hóseás erről így ír:
»Ereje teljében Istennel küzdött.
Küzdött az angyallal és győzött,
sírva könyörgött neki« (Hóseás 12,4—5).
Itt megintcsak a kegyelemről van szó. Az Úr összetörte Jákóbot, hogy megtanítsa, ne testi eszközökre támaszkodjék, hanem a hit útját válassza, és így a jogos örökös lehessen.”

A felhasznált fordítások forrása általában a () A kivételek esetén a forrás külön jelölve.

Biblia Hebraica:
Gen 32.14
jQ'YIw" aWhh' hl;yÒL'B' !v; @l,Y:w"
wc;[el] hj;nŇmi /dy:b] aB;h'A@mi
.wyjia;
…
Gen 32.21
wyn:p; hr;P]k'a} rm'a;AyKi …
@keAyrej}a'wŇ yn:p;l] tk,l,hoh' hj;nŇMiB'
.yn:p; aC;yI yl'Wawyn:p; ha,r]a,
Gen 32.22
wyn:P;Al[' hj;nÒMih' rbo[}T'w"
.hn<j}M'B' aWhh'Ahl;yŇL'B' @l; aWhwŇ
Gen 32.23
yTev]Ata, jQ'YIw" aWh hl;yÒL'B' !q;Y:w"
wyt;jop]vi yTev]Ata,wŇ wyv;n:
rbo[}Y"w" wyd;l;yŇ rc;[; dj'a'Ata,wŇ
.qBoy" rb'[}m' tae
Gen 32.24
lj'N:h'Ata, !rebi[}Y"w" !jeQ;YIw"
./lArv,a}Ata, rbe[}Y"w"
Gen 32.25
qbea;YEw" /Db'l] bqo[}y" rteW:YIw"
.rj'V;h' t/l[} d[' /M[i vyai
Gen 32.26
[G"YIw" /l lkoy: alo yKi ar]Y"w"
&r,y<A#K' [q'Tew" /kreyŇA#k'B]
./M[i /qb]a;heB] bqo[}y"
Gen 32.27
rj'V;h' hl;[; yKi ynIjeL]v' rm,aYOw"
.ynIT;k]r'BeA!ai yKi *j}Lev'a} alo rm,aYOw"
Gen 32.28
rm,aYOw" *m,V]Ahm' wyl;ae rm,aYOw"
.bqo[}y"
Gen 32.29
d/[ rmea;yE bqo[}y" alo rm,aYOw"
t;yric;AyKi laer;c]yIA!ai yKi *m]vi
.lk;WTw" !yvin:a}A![iwŇ !yhiloa>A![i
Gen 32.30
aN:Ahd;yGIh' rm,aYOw" bqo[}y" la'v]YIw"
la'v]Ti hZ< hM;l; rm,aYOw" *m,v]
.!v; /tao &r,b;yŇw" ymiv]li
Gen 32.31
laeynIP] !/qM;h' !ve bqo[}y" ar;q]YIw"
!ynIP;Ala, !ynIP; !yhiloa> ytiyair;AyKi
.yvip]n" lxeN:Tiw"
LXX/Greek New Testament:
Gen 32.14
kai; ejkoimhvqh ejkeiÖ th;n nuvkta ejkeivnhn. kai; ejvlaben wJÖn ejvferen dwÖra kai; ejxapevsteilen Hsau twÖ ajdelfwÖ aujtouÖ,
…
Gen 32.21
... eijÖpen gavr jExilavsomai to; provswpon aujtouÖ ejn toiÖ" dwvroi" toiÖ" proporeuomevnoi" aujtouÖ, kai; meta; touÖto ojvyomai to; provswpon aujtouÖ: ijvsw" ga;r prosdevxetai to; provswpovn mou.
Gen 32.22
kai; pareporeuvonto ta; dwÖra kata; provswpon aujtouÖ, aujto;" de; ejkoimhvqh th;n nuvkta ejkeivnhn ejn thÖ parembolhÖ.
Gen 32.23
jAnasta;" de; th;n nuvkta ejkeivnhn ejvlaben ta;" duvo gunaiÖka" kai; ta;" duvo paidivska" kai; ta; eJvndeka paidiva aujtouÖ kai; dievbh th;n diavbasin touÖ Iabok:
Gen 32.24
kai; ejvlaben aujtou;" kai; dievbh to;n ceimavrroun kai; diebivbasen pavnta ta; aujtouÖ.
Gen 32.25
uJpeleivfqh de; Iakwb movno", kai; ejpavlaien ajvnqrwpo" met! aujtouÖ eJvw" prwiv.
Gen 32.26
eijÖden de; oJvti ouj duvnatai pro;" aujtovn, kai; hJvyato touÖ  plavtou" touÖ mhrouÖ aujtouÖ, kai; ejnavrkhsen to; plavto" touÖ  mhrouÖ Iakwb ejn twÖ palaivein aujto;n met! aujtouÖ.
Gen 32.27
kai; eijÖpen aujtwÖ jApovsteilovn me: ajnevbh ga;r oJ ojvrqro". oJ de; eijÖpen Ouj mhv se ajposteivlw, eja;n mhv me eujloghvsh".
Gen 32.28
eijÖpen de; aujtwÖ Tiv to; ojvnomav souv ejstin_ oJ de; eijÖpen  Iakwb.
Gen 32.29
eijÖpen de; aujtwÖ Ouj klhqhvsetai ejvti to; ojvnomav sou Iakwb,  ajlla; Israhl ejvstai to; ojvnomav sou, oJvti ejnivscusa" meta; qeouÖ kai; meta; ajnqrwvpwn dunatov".
Gen 32.30
hjrwvthsen de; Iakwb kai; eijÖpen jAnavggeilovn moi to; ojvnomav sou. kai; eijÖpen JvIna tiv touÖto ejrwtaÖ" to; ojvnomav mou_ kai; hujlovghsen aujto;n ejkeiÖ.
Gen 32.31
kai; ejkavlesen Iakwb to; ojvnoma touÖ tovpou ejkeivnou EijÖdo"  qeouÖ: eijÖdon ga;r qeo;n provswpon pro;" provswpon, kai; ejswvqh mou  hJ yuchv.
Vulgata:
Gen 32.13
cumque dormisset ibi nocte illa separavit de his quae habebat munera Esau fratri suo
...
Gen 32.20
… dixit enim placabo illum muneribus quae praecedunt et postea videbo forsitan propitiabitur mihi
Gen 32.21
praecesserunt itaque munera ante eum ipse vero mansit nocte illa in Castris
Gen 32.22
cumque mature surrexisset tulit duas uxores suas et totidem famulas cum undecim filiis et transivit vadum Iaboc
Gen 32.23
transductisque omnibus quae ad se pertinebant
Gen 32.24
remansit solus et ecce vir luctabatur cum eo usque mane
Gen 32.25
qui cum videret quod eum superare non posset tetigit nervum femoris eius et statim emarcuit
Gen 32.26
dixitque ad eum dimitte me iam enim ascendit aurora respondit non dimittam te nisi benedixeris mihi
Gen 32.27
ait ergo quod nomen est tibi respondit Iacob
Gen 32.28
at ille nequaquam inquit Iacob appellabitur nomen tuum sed Israhel quoniam si contra Deum fortis fuisti quanto magis contra homines praevalebis
Gen 32.29
interrogavit eum Iacob dic mihi quo appellaris nomine respondit cur quaeris nomen meum et benedixit ei in eodem loco
Gen 32.30
vocavitque Iacob nomen loci illius Phanuhel dicens vidi Deum facie ad faciem et salva facta est anima mea
Magyar Bibliatanács (Protestáns revideált újfordítás):
1Móz. 32,14
Miután ott töltötte azt az éjszakát, ajándékot válogatott ki szerzeményéből bátyjának, Ézsaunak:
…
1Móz. 32,21
… Mert ezt gondolta: Megengesztelem őt az ajándékkal, amely előttem megy, és csak azután kerülök a színe elé, talán szívesen fogad.
1Móz. 32,22
Az ajándék tehát átkelt előtte, ő azonban a táborban töltötte azt az éjszakát.
1Móz. 32,23
De fölkelt még azon az éjszakán, fogta két feleségét, két szolgálóját és tizenegy gyermekét, és átkelt a Jabbók-gázlónál.
1Móz. 32,24
Fogta és átküldte őket a patakon, és átküldte mindenét.
1Móz. 32,25
Jákób pedig ott maradt egyedül. Ekkor Valaki tusakodott vele egészen hajnalhasadtáig. [Hós 12,5]
1Móz. 32,26
De látta, hogy nem bír vele, ezért megütötte a csípője forgócsontját, és kificamodott Jákób csípőjének forgócsontja a tusakodás közben.
1Móz. 32,27
Akkor ezt mondta Jákóbnak: Bocsáss el, mert hajnalodik! Ő azt felelte: Nem bocsátlak el, amíg meg nem áldasz engem.
1Móz. 32,28
Ekkor megkérdezte tőle: Mi a neved? Ő így felelt: Jákób. [1Móz 35,10]
1Móz. 32,29
Erre azt mondta: Nem Jákób lesz ezután a neved, hanem Izráel, mert küzdöttél Istennel és emberekkel, és győztél.
1Móz. 32,30
Jákób ezt kérte: Mondd meg nekem a nevedet! De ő ezt mondta: Miért kérdezed a nevemet? És megáldotta őt.
1Móz. 32,31
Jákób Penúélnak nevezte el azt a helyet és ezt mondta: Bár láttam Istent színről színre, mégis életben maradtam.
Károli (revideált):
1 Móz. 32,13
És ott hála azon éjjel: és választa abból, a mi kezénél vala, ajándékot Ézsaúnak az ő bátyjának:
…
1 Móz. 32,20
… mert így gondolkodik vala: Megengesztelem őt az ajándékkal, mely előttem megy, és azután leszek szembe vele, talán kedves lesz személyem előtte.
1 Móz. 32,21
Előlméne tehát az ajándék; ő pedig azon éjjel a seregnél hála.
1 Móz. 32,22
Felkele pedig ő azon éjszaka és vevé két feleségét, két szolgálóját és tizenegy gyermekét, és általméne a Jabbók révén.
1 Móz. 32,23
Vevé hát azokat és átköltözteté a vízen, azután átköltözteté mindenét valamije vala.
1 Móz. 32,24
Jákób pedig egyedűl marada és tusakodik vala ő vele [Hós. 12,3. 4.] egy férfiú, egész a hajnal feljöveteléig.
1 Móz. 32,25
Aki mikor látá, hogy nem vehet rajta erőt, megilleté csípőjének forgócsontját, és kiméne helyéből Jákób csípőjének forgócsontja a vele való tusakodás közben.
1 Móz. 32,26
És monda: Bocsáss el engem, mert feljött a hajnal. És monda Jákób: Nem bocsátlak el téged, míg meg nem áldasz engemet.
1 Móz. 32,27
És monda néki: Mi a te neved? És ő monda: Jákób.
1 Móz. 32,28
Amaz pedig monda: Nem Jákóbnak mondatik ezután a te neved, hanem Izráelnek; mert küzdöttél Istennel és emberekkel, és győztél.
1 Móz. 32,29
És megkérdé Jákób, és monda: Mondd meg, kérlek, a te [Bir. 13,17. 18.] nevedet. Az pedig monda: Ugyan miért kérded az én nevemet? És megáldá őt ott.
1 Móz. 32,30
Nevezé azért Jákób annak a helynek nevét Peniélnek: mert látám az Istent [2 Móz. 33,11.] színről színre, és megszabadult az én lelkem.
Hertz Biblia:
Gen 32,14
És meghált ott azon éjszaka, és abból, ami kezénél volt, ajándékot vett testvére, Ézsau számára.
…
Gen 32,21
és mondjátok: A te szolgád Jákób is is utánunk jön”. Mert ő azt mondta: „Megengesztelem őt az ajándékkal, mely előttem megy, és azután akarok arca elé kerülni, talán kegyes lesz irántam”.
Gen 32,22
Tehát az ajándék előtte ment, és ő meghált azon éjjel a táborban.
Gen 32,23
Fölkelt azon éjjel és vette két feleségét, két szolgálóját és tizenegy gyermekét és átkelt Jábók gázlóján.
Gen 32,24
Vette őket és átvezette a patakon és átvezette azt, amije volt.
Gen 32,25
És Jákób egyedül maradt és tusakodott vele egy ember hajnalhasadtáig.
Gen 32,26
És midőn látta, hogy nem bír vele, megérintette csípőjének forgócsontját és kificamodott Jákób forgócsontja tusakodás közben.
Gen 32,27
És az szólt: „Bocsáss el, mert feljött a hajnal”; de ő azt mondta: „Nem bocsátalak el, amíg meg nem áldottál”.
Gen 32,28
És ő szólt hozzá: „Mi a neved?” Mondta: „Jákób”.
Gen 32,29
És ő szólt: „Ne legyen többé a neved Jákób, hanem Izráel, mert küzdöttél Istennel és emberekkel és győztél”.
Gen 32,30
És kérdezte Jákób, mondván: „Mondd meg, kérlek, nevedet!” Felelt: „Miért kérdezed a nevemet?” És megáldotta őt ott.
Gen 32,31
És Jákób elnevezte a helyet Penuélnek: mert láttam Istent színről-színre és megmenekült lelkem.

^14 És meghált ott azon éjjel. És vett abból, a mi kezébe jött, ajándékot Ézsau testvérének:
…
^21 … Mert azt mondta : hadd engesztelem ki őt az ajándékkal, mely előttem megy, és azután látom majd szinét, talán tekintetbe vesz engem. ^22 Az ajándék elvonult szine előtt, ő pedig meghált azon éjjel a táborban. ^23 Fölkelt azon éjjel és vette két feleségét, két szolgálóját és tizenegy gyermekét és átkelt a Jabbók átkelőjén. ^24 Vette őket és átvitte a patakon és átvitte, a mije volt. ^25 És hátramaradt Jákób egyedül; és tusakodott vele valaki a hajnal feljöttéig. ^26 Midőn látta, hogy nem bír vele, odanyúlt csípőjének forgóesontjához; és kificzamodott Jákób csípőjének forgócsontja, midőn tusakodott vele. ^27 És mondta: Bocsáss el, mert feljött a hajnal. Mondta: Nem bocsátlak el, hanemha megáldottál. ^28 És mondta neki: Mi a neved? Mondta: Jákób. ^29 És mondta: Ne Jákóbnak mondassék többé a neved, hanem Izraélnek, mert küzdöttél istennel, meg emberekkel és győztél. ^30 És kérdezte Jákób és mondta: Add tudtomra, kérlek, nevedet! Mondta: Minek is kérdezed nevemet? És megáldotta őt ott. ^31 És elnevezte Jákób a helyet Peniélnek: mert láttam Istent szinről-szinre és megmenekült lelkem.
Szent István Társulati Biblia:
Ter 32,14
Ott töltötte az éjszakát. Azután vagyonából ajándékot készített testvére, Ézsau részére:
…
Ter 32,21
… Így gondolkodott ugyanis: Az előttem járót ajándékkal jóindulatra hangolom, és csak azután jelenek meg előtte. Talán így barátságosan fogad.
Ter 32,22
Az ajándék tehát megelőzte, maga meg a táborban töltötte az éjszakát.
Küzdelem Istennel
Ter 32,23
De még azon az éjszakán fölkelt, vette két feleségét, két szolgálóját, tizenegy fiát, és átkelt a Jabbok gázlóján.
Ter 32,24
Fogta és átvezette őket a folyón, s áthozta minden vagyonát.
Ter 32,25
Jákob egyedül maradt odaát. Akkor valaki hajnalig küzdött vele.
Ter 32,26
Mikor látta, hogy nem tudja legyőzni, megérintette csípőjét úgy, hogy Jákob csípője kificamodott, miközben vele küzdött.
Ter 32,27
Közben így szólt: „Engedj el, mert közeledik a virradat!” De ő így felelt: „Nem engedlek el, amíg meg nem áldasz.”
Ter 32,28
Az megkérdezte: „Hogy hívnak?” „Jákobnak” - felelte.
Ter 32,29
Az folytatta: „Ezentúl ne Jákobnak hívjanak, hanem Izraelnek, mivel Istennel szemben erősnek bizonyultál és emberek fölött fogsz győzni.”
Ter 32,30
Jákob erre megkérdezte és ezt mondta: „Nyilvánítsd ki előttem nevedet!” Az így válaszolt: „Miért kérdezed a nevemet?” -, s megáldotta.
Ter 32,31
Jákob elnevezte a helyet Penuelnek, mert - úgymond - „színről színre láttam Istent, és életben maradtam.”
Káldi Biblia:
1 Móz. 32,13
És miután ott hált azon éjjel, abból, mije vala, ajándékokat választa bátyjának, Esaunak,
…
1 Móz. 32,20
… mert azt mondotta: Megengesztelem őt az előre menő ajándékokkal, és azután látom meg őt, talán megengesztelődik irántam.
1 Móz. 32,21
Az ajándékok tehát előre menének, ő pedig a táborban marada azon éjjel.
1 Móz. 32,22
És miután korán fölkelt, vevé két feleségét és a két szolgálót tizenegy fiával együtt, és átméne Jábok révén, *
1 Móz. 32,23
és átvivén mindeneket, mik hozzá tartoznak vala,
1 Móz. 32,24
egyedűl marada; és íme egy férfiú küszködék vele egész reggelig. *
1 Móz. 32,25
Ki midőn látta, hogy nem vehet rajta erőt, megilleté az ő csípőjének inát, s ez mindjárt megszárada. *
1 Móz. 32,26
És mondá neki: Bocsáss el engem, mert immár feljön a hajnal. Felelé: * Nem bocsátalak el, míg meg nem áldasz engem. **
1 Móz. 32,27
Mondá azért: Mi a neved? Felelé: Jákob.
1 Móz. 32,28
Amaz pedig: Ezentúl, úgymond, neved nem Jákobnak neveztetik, hanem Izraelnek; * mert ha Isten ellen erős voltál, mennyivel inkább győzedelmes leszesz az emberek ellen.
1 Móz. 32,29
Kérdé őt Jákob: Mondd meg nekem, mi néven neveztetel? Felelé amaz: Miért kérdezed nevemet? És megáldá őt ugyanazon helyen.
1 Móz. 32,30
És hivá Jákob azon hely nevét Fánuelnek, * mondván: Láttam az Istent színről színre, és megszabadúlt az én lelkem. **
Káldi Neovulgáta Biblia:
Ter 32,14
Miután ott aludt azon az éjszakán, abból, amije volt, kiválasztott ajándékul bátyjának, Ézsaunak
…
Ter 32,21
… Azt gondolta ugyanis: Megengesztelem az ajándékkal, amely elől halad, csak azután kerülök a színe elé. Talán kegyelmes lesz irántam!«
Ter 32,22
Az ajándék elindult tehát előtte, ő maga pedig akkor éjjel a táborban aludt.
Ter 32,23
Miután igen korán felkelt, fogta két feleségét, két szolgálóját, valamint tizenegy fiát, és átkelt a Jabbok gázlóján.
Ter 32,24
Vette őket, átvitte a folyón mindannyiukat, és mindent, ami hozzá tartozott,
Ter 32,25
aztán egyedül maradt.
És íme, egy férfi küzdött vele egész virradatig.
Ter 32,26
Amikor azt látta, hogy nem tud erőt venni rajta, megérintette csípőjének inát, s a vele való küzdelemben kificamodott Jákob csípőjének ina.
Ter 32,27
Aztán arra kérte: »Eressz el, mert elérkezett már a hajnal!« Ő azt felelte: »Nem eresztelek el, amíg meg nem áldasz!«
Ter 32,28
Erre a férfi megkérdezte: »Mi a neved?« Ő azt felelte: »Jákob.«
Ter 32,29
A férfi ekkor így szólt: »Ne Jákobnak hívjanak ezentúl, hanem Izraelnek! Mert küzdöttél Istennel és az emberekkel, s győzedelmeskedtél!«
Ter 32,30
Erre Jákob megkérdezte tőle: »Mondd meg nekem, mi a neved?« Az így felelt: »Miért kérdezed a nevemet?« És azzal megáldotta őt azon a helyen.
Ter 32,31
Erre Jákob elnevezte azt a helyet Penuelnek, mondván: »Színről-színre láttam itt Istent, mégis megmenekült a lelkem!«
Aranyos Biblia:
1 Mós. 32.13
Es ott hála az éjtszaka: és választa abból a’ mi kezénél vala ajándékot az Esaunak az ö báttyának.
…
1 Mós. 32.20
… Mert illyen módon gondolkodik vala Iákób, Megengesztelem ötet ez ajándékkal, melly elöttem mégyen, és azután lészek szembe véle, talám kedves lészen személyem elötte.
1 Mós. 32.21
Ekképpen elbotsátá az ajándékot elöl; ö maga pedig hála az éjjel a’ seregnél.
1 Mós. 32.22
Felkelvén pedig azon éjtszaka, vévé az ö két feleségit, az ö két szolgáló-leányit, tizenegy magzatival egybe, és általméne a’ Jabbóknak révén.
1 Mós. 32.23
Es minekutánna azokat végén általköltöztette vólna a’ vizen, azután általköltöztette mindenét valamie vala.
1 Mós. 32.24
Marada annakokáért Jákób tsak egyedül, és tusakodik vala ö véle egy férfiú, mind addig míg-nem meghajnallanék.
1 Mós. 32.25
Ki mikor látná hogy Jákóbon semmi eröt nem vehet, illeté az ö tsipöjének forgótsontját, és a’ Jákób tsipöjének forgótsontja helyéböl kiiszamodék, mikor a’ férfiú tusakodnék ö-véle.
1 Mós. 32.26
Es monda: Botsáss-el engemet, mert a’ hajnal feljött. Es monda Iákób: Nem botsátlak-el tégedet míg-nem megáldasz engemet.
1 Mós. 32.27
Annakokáért monda nékie: Kitsoda a’ te neved? Felele: Jákób.
1 Mós. 32.28
Es monda az Angyal: Nem tsak Jákób lészen ezután a’ te neved, hanem Izrael. Mert ha az Isten ellen diadalmas vóltál, az emberek ellenis diadalmas lészesz.
1 Mós. 32.29
Es megkérdé Jákób, és monda: Mond-meg, kérlek, a’ te nevedet. Felele az: Miért kérded az én nevemet? Es megáldá ötet ugyan-ott.
1 Mós. 32.30
Annakokáért nevezé azt a’ helyet Jákób, Peniélnek: mert látám, úgymond, az Istent szinröl szinre, és nem halék meg.
Luther Biblia:
1.Mose 32,14
Und er blieb die Nacht da und nahm von dem, was er erworben hatte, ein Geschenk für seinen Bruder Esau:
...
1.Mose 32,21
... Denn er dachte: Ich will ihn versöhnen mit dem Geschenk, das vor mir hergeht. Danach will ich ihn sehen; vielleicht wird er mich annehmen.
1.Mose 32,22
So ging das Geschenk vor ihm her; er aber blieb diese Nacht im Lager.
1.Mose 32,23
Und Jakob stand auf in der Nacht und nahm seine beiden Frauen und die beiden Mägde und seine elf Söhne und zog an die Furt des Jabbok,
1.Mose 32,24
nahm sie und führte sie über das Wasser, so daß hinüberkam, was er hatte,
1.Mose 32,25
und blieb allein zurück. [(25-29) Hos 12,4. 5] Da rang ein Mann mit ihm, bis die Morgenröte anbrach.
1.Mose 32,26
Und als er sah, daß er ihn nicht übermochte, schlug er ihn auf das Gelenk seiner Hüfte, und das Gelenk der Hüfte Jakobs wurde über dem Ringen mit ihm verrenkt.
1.Mose 32,27
Und er sprach: Laß mich gehen, denn die Morgenröte bricht an. Aber Jakob antwortete: [Mt 15,22-28] Ich lasse dich nicht, du segnest mich denn.
1.Mose 32,28
Er sprach: Wie heißest du? Er antwortete: Jakob.
1.Mose 32,29
Er sprach: [Kap 35,10] Du sollst nicht mehr Jakob heißen, sondern Israel; denn [Jer 20,7] du hast mit Gott und mit Menschen gekämpft und hast gewonnen.
1.Mose 32,30
Und Jakob fragte ihn und sprach: Sage doch, [Ri 13,17. 18] wie heißest du? Er aber sprach: Warum fragst du, wie ich heiße? Und er segnete ihn daselbst.
1.Mose 32,31
Und Jakob nannte die Stätte Pnuël; denn, sprach er, ich [2. Mose 33,20] habe Gott von Angesicht gesehen, und doch wurde mein Leben gerettet.
King James:
Gen. 32,13
And he lodged there that same night; and took of that which came to his hand a present for Esau his brother;
...
Gen. 32,20
... For he said, I will appease him with the present that goeth before me, and afterward I will see his face; peradventure he will accept of me.
Gen. 32,21
So went the present over before him: and himself lodged that night in the company.
Gen. 32,22
And he rose up that night, and took his two wives, and his two womenservants, and his eleven sons, and passed over the ford Jabbok.
Gen. 32,23
And he took them, and sent them over the brook, and sent over that he had.
Gen. 32,24
And Jacob was left alone; and there wrestled a man with him until the breaking of the day.
Gen. 32,25
And when he saw that he prevailed not against him, he touched the hollow of his thigh; and the hollow of Jacob„s thigh was out of joint, as he wrestled with him.
Gen. 32,26
And he said, Let me go, for the day breaketh. And he said, I will not let thee go, except thou bless me.
Gen. 32,27
And he said unto him, What is thy name? And he said, Jacob.
Gen. 32,28
And he said, Thy name shall be called no more Jacob, but Israel: for as a prince hast thou power with God and with men, and hast prevailed.
Gen. 32,29
And Jacob asked him, and said, Tell me, I pray thee, thy name. And he said, Wherefore is it that thou dost ask after my name? And he blessed him there.
Gen. 32,30
And Jacob called the name of the place Peniel: for I have seen God face to face, and my life is preserved.

Gn 32,14
Et Jacob passa la nuit en cet endroit. De ce qu'il avait en mains, il prit de quoi faire un présent ŕ son frčre Esaü:
...
Gn 32,21
et vous direz: Et męme, ton serviteur Jacob arrive derričre nous." Il s'était dit en effet: "Je me le concilierai par un présent qui me précédera, ensuite je me présenterai ŕ lui, peut-ętre me fera-t-il grâce."
Gn 32,22
Le présent passa en avant et lui-męme demeura cette nuit-lŕ au camp.
Gn 32,23
Cette męme nuit, il se leva, prit ses deux femmes, ses deux servantes, ses onze enfants et passa le gué du Yabboq.
Gn 32,24
Il les prit et leur fit passer le torrent, et il fit passer aussi tout ce qu'il possédait.
Gn 32,25
Et Jacob resta seul. Et quelqu'un lutta avec lui jusqu'au lever de l'aurore.
Gn 32,26
Voyant qu'il ne le maîtrisait pas, il le frappa ŕ l'emboîture de la hanche, et la hanche de Jacob se démit pendant qu'il luttait avec lui.
Gn 32,27
Il dit: "Lâche-moi, car l'aurore est levée", mais Jacob répondit: "Je ne te lâcherai pas, que tu ne m'aies béni."
Gn 32,28
Il lui demanda: "Quel est ton nom" -- "Jacob", répondit-il.
Gn 32,29
Il reprit: "On ne t'appellera plus Jacob, mais Israël, car tu as été fort contre Dieu et contre les hommes et tu l'as emporté."
Gn 32,30
Jacob fit cette demande: "Révčle-moi ton nom, je te prie", mais il répondit: "Et pourquoi me demandes-tu mon nom?" Et, lŕ męme, il le bénit.
Gn 32,31
Jacob donna ŕ cet endroit le nom de Penuel, "car, dit-il j'ai vu Dieu face ŕ face et j'ai eu la vie sauvé."

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                       \\\\\\/////
                       /  _   _  \
                      (| (.) (.) |)
 ___________________.oOOo__( )__oOOo.___________________
|                                                       |
|                Tommyca - Szakács Tamás                |
|                 az A-T&T  páros tagja                 |
|                                                       |
|         Felsőpetényi Evangélikus Egyházközség         |
|        2611 Felsőpetény,  Ságvári Endre u. 12.        |
|                   (35) 360-037   (Lelkészi Hivatal)   |
|                   (30) 426-5583  (T)                  |
|                                                       |
|                  tommyca@freemail.hu                   |
|              http://www.extra.hu/Tommyca               |
|___________________.oooO_______________________________|
                    (   )        Oooo.
                     \ (         (   )
                      \_)         ) /
                                 (_/