Feladó: "Szakács Tamás" <tommyca@mail.digitel2002.hu>
Címzett: "FraterNet Mindenki" <fraternet-mindenki@lutheran.hu>
Másolatot kap: "Fabiny Tibor" <fabiny_tibor@hotmail.com>
Elküldve: 2002. október 5. 00:51
Tárgy: 1Móz 1,26-28.31. - Hatodik 'délután' - Szentháromság u. 19.

Kedves ’Hatodnapos Teremtmények’!

Korábbi ígéretemhez híven, vác-rádi helyettesítésre való tekintettel egy kis emberteremtést küldök Neketek. Kicsit talán tömörek a leírt gondolatok, de most a héten csak kevés időm volt, így bővebb kifejtést sem tudok prezentálni hirtelenjében, de remélem, hogy ez nem okoz túl nagy gondot. A kommentárok meg magukért beszélnek, ez is lehet segítség…

Vázlatkísérlet:
Hatodik ‘délután’
(Magyarázkodás: az állatok is e napon teremtetnek, most mégis csak az emberről van szó a textusunkban; kizárólag szimbolikusan mondhatnám: állatok délelőtt, ember délután…)
Emberarcú világ?
Túlnépesedő világ?
Világuralom vagy rémuralom?
Tökéletes világ?

Terjedelmes szakirodalma van az antropikus elvnek, némelyek istenbizonyítéknak tekintik… (Esetleg megkülönböztetendő az erős és a gyenge változat, bár itt most nem ez a lényeg…) Egyesek rácsodálkoznak a világra, némelyek egyenesen a teremtés bizonyítékának tekintik, hogy épp olyan a világ, hogy épp úgy lett ‘finomhangolva’ (kozmológiai állandók nagyon pontos összhangja), hogy lehetőséget adjon értelmes élet kialakulására. Mások legyintenek, hogy ha nem így lett volna, akkor nem lenne élet, nem lennénk mi, és így nem kérdezhetné senki, miért épp ilyenek az állandók…
Tudományos és filozófiai megfontolásoktól függetlenül valljuk: antropikus a világ. Ehhez persze a zsidó-keresztyén hagyománynak nincs szüksége XX. sz. végi tudományos megfontolásokra, csupán a kezdetekre figyelésre. Mert a kozmosz valóban emberarcú, mégpedig abban az értelemben, hogy Isten teremtette. Így először is istenarcú, viszont benne az embert saját képére és hasonlatosságára teremtette, ezért egyúttal emberarcú is. Sőt, még inkább egyértelmű ez, ha a második teremtéstörténetet is figyelembe vesszük, ahol egyértelműen az emberért van tulajdonképpen minden…

Vannak, akik az átugrott 29-30. verssel próbálják igazolni a vegetarianizmust. Csakhogy elfeledkeznek bűnesetről, és Nóéról…
Istentől kapott feladatunk nemcsak a föld benépesítése, hanem uralkodni is rajta. Ebben benne van az is, hogy az állatok felett hatalmat kaptunk Istentől. Tehát indokolatlan  a szélsőséges fajta állatvédő mozgalom, vegetarianizmus — ám természetesen a feladattal felelősséget is kaptunk, nem mindegy, hogyan uralkodunk a világ teremtményei felett, hanem el kell vele számolnunk!
Szerdán érdekes volt a TV: ázsiai (Korea?) cirkuszban állatokat mindenféle produkcióra kényszerítenek különféle kínzásokkal is — kerékpározó majmok, rollerező medvék, egymást püfölő medvék… A vélemények megoszlanak, szabad‑e ezt tenni. Volt, aki azt mondta, valahol igazuk van az állatvédőknek, ám egyértelmű, hogy messze fejlettebbek vagyunk az állatoknál, ezért jogunk van azt csinálni velük, amit akarunk — akár kínozni is őket…)

Tetszik, nem tetszik egyeseknek, mégis itt áll, mi végre teremtette Isten az embert: szaporodni, sokasodni. Nem azonos neműek közötti gerjedelemre, nem is karrier vagy egyéb önzés ürügyén gyermektelenségre. Emberségünkből nem lehet büntetlenül kiiktatni Isten teremtési akaratát.

(A Szent István Társulati Biblia jegyzetei):
„Ter 1,26-31.
Az ember teremtése az egyéb teremtmények létrehozásához képest ünnepi aktus. Isten úgy mondja ki elhatározását, mintha udvartartásához szólna. A többes számú forma: teremtsünk embert... lehet az Elohimnak megfelelelő fejedelmi többes is, tehát nem kell okvetlenül a Szentháromság titkának valamilyen előzetes bejelentésére gondolnunk. Az ember nagyságát, különleges hivatását szemlélteti az is, hogy az ember a többi teremtménnyel szemben Isten képmása, és hivatva van uralkodni az egész természet fölött. Amennyiben az ember öntudattal rendelkező személy, annyiban Isten képmása. A természet fölött azonban csak Isten akaratától való függésben uralkodhat. Vagyis az embert kötelezi az erkölcsi rend.”

(Káldi Biblia jegyzetei):
„1 Móz. 1,26
Az ember lelke – szabad akarat, halhatatlanság és szellemi tehetség által, különösen pedig az igazság és szentség által hasonlít Isten képéhez. Efez. 4,24. Kol. 3,10. Ez utóbbi két tulajdon elveszett a bűn által, de Krisztusban ismét visszanyerjük azt, ha az ő parancsait és anyaszentegyházának rendeléseit követjük. Csak az igaz és szent ember uralkodik igazán a földön és teremtményeken; a bűnös ezeknek rabszolgája. – Mondá Isten: Alkossunk. Vesd össze e többes számról az 5-ik jegyz.”

(Hertz Biblia jegyzetei):
„Gen 1,26
Alkossunk embert. Az emberiséget a Biblia szerint Isten maga teremtette különleges módon. Hogy ennek az utolsó alkotásnak méltóságát fokozza és lényegbeli különbséget mutasson ember és állat között, úgy fejezi ki magát a Tóra, mintha Isten tanácskozott volna (Ábárbanel). Nem így van: ‘legyen ember’ vagy ‘alkottassék ember’, hanem ‘alkossunk embert’. A többesszám ‘alkossunk embert’ a héber nyelv sajátossága szerint határozatot fejez ki, mint XI,7 vagy pluralis majestatis, mint ahogy királyi parancsokat is többesszámban adnak ki. (V. ö. Ezra IV,18.)
embert. Héberül ‘Ádám’. Ez a szó itt, mint a Bibliában gyakran ‘emberi lény’ értelmében áll, az ‘ádámá’, ‘föld’ szóból származtatják, és ez az ember földi eredetére utal (L. II,7).
képünkre, hasonlatosságunkra. Az ember jellegében megvan az Istenhez való felemelkedésnek lehetősége. ‘Mert Isten az embert halhatatlanságra teremtette és hogy hasonmása legyen az Ő örök lényének’ (Salamon bölcsessége II,23). Az összes élőlények között csak az embernek van, hasonlóan Teremtőjéhez, erkölcsi szabadsága és akarata. Csak ő képes megismerni és szeretni Istent és vele szellemi közösségbe kerülni: És csakis az ember képes cselekedeteit az értelem uralmának alárendelni. ‘Emiatt mondjuk, hogy a Mindenható saját képére és hasonlatosságára teremtette’ (Maimuni). Mivel az ember magasabbrendű értelemmel rendelkezik, érzéseit (indulatait) erkölcsi és vallási eszmék szolgálatába állíthatja, és született uralkodó a természet fölött. A VIII. Zsolt. mondja az emberről: ‘Ó Isten,… Te őt csak kevéssel tetted csekélyebbé Istennél, dicsőséggel és dísszel koronáztad. Uralkodóvá tetted őt kezeid művein.’
Gen 1,27
férfinak és nőnek. Ebből következik, hogy férfi és nő szellemi beállítottságuk és alaptulajdonságaik alapján egyformán közel állnak Istenhez.
Gen 1,28
És megáldotta őket Isten. (V. ö. a 22. verssel.) Ez a hozzáfűzött kifejezés ‘és szólott hozzájuk’ utal arra a belső kapcsolatra, amely Isten és az ember között fennáll.
Szaporodjatok és sokasodjatok. Ez az első parancsolat (micva), melyet az ember kapott. Hogy az ember otthont teremtsen és családot alapítson, az első a 613 tórabeli parancs (micva) között a rabbinikus összeállítások szerint.
és hódítsátok meg. ‘Minden modern tudomány titka benne van a Genezis első fejezetében. A hit abban, hogy a szellem uralkodik az anyag felett, az értelem a természet felett, az ember a fizikai és az állati erőkön, lényeges volt az uralom megszerzésében.’ (Abbot Lyman, amerikai theológus.) – ‘Amit mi az ember akaratának vagy akaraterejének nevezünk, hatalom lett a természetben, imperium az imperiumban, és ez lényegesen befolyásolta nemcsak az Ember történetét, hanem az egész élő világ történetét is és átalakította annak az égitestnek a képét is, amelyen ő él.’ (Lankester Ray, angol tudós.)
Gen 1,29
eledelül. A kezdetleges ideális korban (mint az eljövendő messiási korszakban is [L. Jezs. XI,7]) az állatok nem voltak egymás zsákmányai.
Gen 1,31
nagyon jó. Minden teremtett ‘jó’ magábanvéve; de valamennyinek harmónikus összessége, az univerzum jelzője ‘nagyon jó’. Minden olyan volt az univerzumban, ahogy azt a Teremtő akarta. Semmi sem volt felesleges, vagy hiányos –, teljes a harmónia. ‘Ez a harmónia tanúságot tesz az egységes Isten mellett, aki a természetnek ezt az egységét tervezte.’ (Luzzatto.)”

(Jubileumi kommentár):
„1 Móz. 1,26–31. Az ember teremtése.
A teremtéstörténet – a világot felékesítő munkák sorában – ugyanarra a hatodik napra teszi az ember teremtését, amelyre a szárazföldi állatokét, nyilván sokféle egyező testi tulajdonságuk miatt. A Biblia ugyanakkor külön is választja őket azzal a megállapítással, hogy Isten az embert a maga képmására, hasonlósága szerint teremtette. Ez az istenképűség nem lehet testi hasonlóság (a P Ézs 40:18; 44:13 után írt!), viszont a lelki-szellemi hasonlóság színezésénél is óvatosnak kell lennünk, nehogy a lelki, értelmi, erkölcsi tökéletességnek olyan fokára emeljük emberősünket, ami még akkor is túlzás, ha tudjuk, hogy a szentíró nem gondolt az emberi faj fejlődéstörténetére. – Arra kell gondolnunk, hogy a teremtés tetteinél mindig valamilyen cél, rendeltetés érvényesül. Az ember istenképűsége is rendeltetés, nem alkati vagy intellektusbeli hasonlóság, hanem az embernek a világban elfoglalt helyzetére vonatkozik. Ahogyan Isten Úr a mindenség fölött, úgy az embert úrrá tette a földi világ fölött, hogy kikutassa titkait és a maga hasznára éljen velük (vö. Zsolt 8). – Nehézséget okoz a 26. vers többes számának a megértése is: ‘Alkossunk embert képmásunkra…’ – E szóhasználat nem pluralis maiestatis, nem is a Szentháromságra utal, hanem arra, hogy Istent mennyei környezetében körülveszik a szolgálatára álló mennyei lények (vö. Jób 1:6). Bizonyos analógia itt is fennáll az Istenhez való hasonlóság terén: az embert sem egyedül levőnek teremtette az Isten, hanem férfivá és nővé s ennek következményeképpen emberi társasággá, azért lehet e teremtési vonatkozásban beszélni egy analogia relationis-ról, az egymás mellett, egymással kapcsolatban állás hasonlóságáról.
Az embernek adott áldás (vö. 22. vers) annyiban több az állatokénál, hogy nemcsak az elszaporodásnak, hanem a földi teremtményeken való uralkodásnak a kiváltságát is tartalmazza. Van itt még egy megkülönböztetés az ember és az állatok közt: az ember tápláléka a gabona és a gyümölcs, az állatoké a fű, amiben persze nem a vegetariánizmus teremtési rendjét kell látnunk, hanem egyszerűen a magasabbrendűség kifejezését (vö. a 12. vers növényfajtáinak a megkülönböztetését).
A teremtési munkák végén látszik meg igazán, hogy mi volt Isten teremtő akaratának a célja: életet akart teremteni, kezdettől fogva annak az előfeltételeit teremtette meg, különös tekintettel lévén az emberre, akiben mint Atya, a gyermekét akarta látni, ezért ruházta fel a legnagyobb kiváltságokkal. Ezt a bibliai ábrázolást nyugodtan mondhatnánk antropocentrikusnak, mivel minden az emberért történik, ha nem volna mégis theocentrikus, lévén a központban a gondoskodóan cselekvő isteni szeretet.”

(A Biblia ismerete kommentársorozat [KIA sorozat]):
„1:24-31. A hatodik nap volt a teremtés csúcspontja, mert ekkor jelent meg az ember. Bár az ember volt az utolsó a teremtett lények közül, amit a beszámoló megemlít, mégsem az evolúció eredménye, hanem teremtett lény.
Az emberi életet Isten saját képmására (27. v.; szó szerint ‘úgy, mint’ vagyis ‘lényegileg olyannak, mint ő’) teremtette. Isten képmásban csak az embereket részesítette (2:7). Itt a ‘képmás’ (selem) kifejezés jelképesen szerepel, mert Istennek nincs emberi alakja. Isten képmásának lenni azt jelenti, hogy az emberek részesülnek, bár nem tökéletesen és végtelenül, Isten természetében, vagyis közölhető tulajdonságaiban (élet, személyiség, igazság, bölcsesség, szeretet, szentség, igazságosság), és ezért képesek lelki közösségbe kerülni vele.
Isten gyakorlati célból teremtette az emberi életet saját képmására: az embernek az volt a feladata, hogy uralkodjon vagy uralma alá hajtsa a földet (1:26, 28). Isten uralmát átruházta egy ‘képviselőre’. (Később az egyiptomi királyok bálványimádó módon hasonló dolgot tettek: uralmukat vagy hatalmukat azzal fejezték ki, hogy szobrokat készítettek magukról.) De a bűn miatt nem minden került az ember uralma alá (Zsid 2:8). Jézus Krisztus viszont uralkodni fog az egész földön (Zsid 2:5-8), mikor visszajön.
Isten megáldotta a férfit és a nőt: azt mondta, hogy szaporodjanak és sokasodjanak. Mózes első könyvében áldottnak lenni gazdagságot és termékenységet jelent. Istennek ezek a csodálatos rendeletei jelentősek lettek Izráelnek, aki Isten képviselője volt a földön. Izráel be fog menni az ígéret földjére, és várhatja Isten folyamatos áldását.”

(Szabó Andor: Lábam előtt mécses a Te igéd):
„SZÖVETSÉGRE ALKALMAS TÁRS
1 Mózes 1,20-31.
A teremtéstörténetnek a 26-28. versekben foglaltak a csúcspontja. Mint amikor az egymás után elvégzendő munkák során egy bonyolultabb feladathoz érkezünk, s magunkat biztatva így szólunk: nos, fogjunk hozzá! - s már ég is kezünk alatt a munka. Ilyen magabiztatásként értendő a 26. vers többes száma. Ennyi van az igében, s nem több (11,5-7!). A hatodik napon, a szárazföldi állatok megalkotása után még aznap sor kerül az ember teremtésére is.
Miként értendő, hogy Isten képére és hasonlatosságára teremtetett? Elsőrenden nem az emberről mond el valamit az ige, hanem az Alkotóról. A legmagasabbrendű mintát, önmagát vette tekintetbe, amikor az embert elgondolta és megteremtette. A bibliai hitvallás elhatárolja magát az idegen vallásoktól. Izráel mindenütt azt látta maga körül, hogy az ember gondol ki és farag, önt, formáz magának ember‑, vagy állat formájú istenségeket. Megfordítva történt! Isten alkotta az embert - csakis őt -, a maga képére! S a Lélek ezt a következtetést hiteles igévé emelte. Isten műve felől érkezünk tehát az emberhez.
Mégis miben áll az istenképűsége? Nem személyiségének egy része, hanem egész valója: a szétválaszthatatlan testi-lelki egység jöhet csupán szóba. (De a sorrendet nem lehet megfordítani, s azt kérdezni Istenről, hogy akkor neki is van teste? A bibliai vallástétel pontosan ezt utasítja el. Az Ige testté lételéből - Jn 1,14 - sem vonható le olyan visszakövetkeztetés, hogy akkor a test Ige volna. Nem! A sorrend megfordíthatatlan.) Ha mégis közelebb szeretnénk férkőzni az istenképűséghez, akkor az embernek magasabb rendű közlésre: értésre és beszédre, egymással és Istennel vállalt közösségre való alkalmassága emelendő ki. A 29k. tanúsítja: Isten abban a tudatban beszél az emberhez, hogy az képes megérteni őt. Ezért ‘igen jó’ számára minden.
Minket is felemel, ha közli velünk és értjük is szándékait.”

Sálóm-Eiréné-Pax, Üdv:

                        \\\\\\/////
                        /  _   _  \
                       (| (.) (.) |)
 ____________________.oOOo__( )__oOOo.____________________
|                                                         |
|                 Tommyca - Szakács Tamás                 |
|                  az A-T&T  páros tagja                  |
|                                                         |
| 2170 Aszód, Falujárók útja 5/8. 2. lépcsőház, I. em. 7. |
|                      (28) 402-085                       |
|                      (30) 426-5583                      |
|                                                         |
|               tommyca@mail.digitel2002.hu               |
|               http://www.extra.hu/Tommyca               |
|____________________.oooO________________________________|
                     (   )        Oooo.
                      \ (         (   )
                       \_)         ) /
                                  (_/